32 H. v. POST, 



Man har i allmänhet ansett torfmaterialet härstamma från Sphagnum-, Hypnum- 

 och några andra moss-arter, jemte några få Cyperaceer *). Endast i den egentliga moss- 

 torfven kan så medgifvas vara förhållandet. Uti de öfriga varieteterna, t. ex. Strandtorf 

 och Flytorf, träffas endast ytterst få fragmenter af dylika mossor, och de kunna icke der- 

 före sägas utgöra ett på något sätt framstående material för torfvens vegetabiliska delar, 

 så vida man icke vill medgifva, att cellulväfnaderna i vattnet undergått någon kemisk 

 upplösning och förstörelse, hvartill jag dock icke kunnat finna någon anledning. 



Hvilka än nu de växter äro, som bildat hufvudmassan af förenämnde torfarter, 

 torde man dock igenkänna ett likartadt förlopp vid deras bildning. Hufvudmassan — den 

 af sönderdelade växtrester mer eller mindre beblandade djurträcken — är här, liksom 

 i många geognosiens bergarter, närvarande i större eller mindre mängd, eller mer 

 eller mindre utträngd eller försvunnen. I stället för hufvudmassan, hvilken i dylagren är 

 nära nog uteslutande enbär, uppträder här en af beståndsdelarne — de hela växtdelarne 

 och de fina rötterna, mer eller mindre fullständigt utträngande det hos Dy en karakteristiska, 

 och det hela sammanhäftas medelst rötterna till en fast väfnad, hvilken karakter all- 

 deles saknas hos dylagren. 



Deremot är den bruna, gryniga gyttringen af mullsubstanser, och den deraf åstad- 

 komna bruna färgningen af dessa båda lager, enahanda, blott här vexlande i intensitet; 

 och härigenom åtskiljer sig Torfven hufvudsakligen från Gyttjan, med hvilken den står i 

 mycket nära samband i afseende på bildningssätt, förnämligast med Strandgyttjan, hvilken 

 äfvenledes går Strandtorfven mycket nära. 



I samma mån som hufvudmassan, djurträcken, är undanträngd i torflagren, i samma 

 mån minskas äfven Diatomeer och deraf åfven löslig Kiselsyra och lemningar af djurarter, 

 ehuru måhända i torflager en större mängd insekter och insektdelar träffas än uti dy- 

 lagren. 



De grofva växtresterna och de dessa åtföljande rötterna, detta torfbildningens 

 ymniga material, har jag derföre ansett vara det väsendtliga af torfvens geognostiska 

 karakter, och det bör blott anföras några ord till en försökt förklaring af dessa delars 

 bibehållelse och förvaring igenom århundraden. 



Äfven Torfven, likasom Dyen, bildar sig, så vidt jag kunnat erfara, endast der ett 

 mer eller mindre brunaktigt färgadt vatten stagnerar. Väl bildas likväl utmed sjöstränder 

 med klart vatten äfven torfmossar, men icke förr än sedan, genom en eller annan orsak, 

 någon del af stranden blifvit afstängd från gemenskap med det öfriga af vattenbassinen, 

 och ett mullhaltigt extrakt derigenom kan koncentreras. Här har derföre ett förlopp in- 

 trädt, hvilket alldeles sammanfaller med det vid gyttjebildningen beskrifna, endast med 

 den skillnad, att den nedfallande djurträcken och de uti dem innehållna växtdelarne, äf- 

 vensom rotdelarne och stjelk- och bladstycken, i mån som deras vegetativa verksamhet 

 afslutas, uppfyllas och småningom impregneras med mullämnen, och deraf antaga brun 

 färg. De gröna delarne gulna, urblekas och antaga först derefter den bruna färgen, hvil- 

 ken med tiden alltmera mörknar. Hvarje cell tyckes på detta sätt uppfylla sina väggar 

 med ett mörkbrunt (under mikroskopet klart ljusbrunt) sediment. Det synes häraf, som 

 skulle alltid en gyttjebildning föregå torfvand lingen, och att denna sednare tager sin bör- 



*) Se härom Vaupells förut anförda skrift. 



