34 H. V. POST, 



Såsom en art af torf måste väl äfven den, af gräs och lågväxta växtarters rötter, 

 samt af samma arters förmultnade delar och af djurträck bestående, grässvålen anses, 

 h vilken, ehuru blott till några få tums mägtighet, betäcker landets yta öfver ängar 

 och betesmarker der gräsvegetation herrskar. Den karakteriseras visserligen af en större 

 proportion osönderdelade växtrester, rot- och bladdelar, ört- och moss-stjelkar m. m., så 

 att den med fullt skäl, då dessa uppgå till \ eller mera af hela den, från organiska na- 

 turen härstammande jordens vigt, kan rättfärdiga sitt namn af Grästorf, såsom den i all- 

 männa språkbruket benämnes. Men då denna torfart, utom en stor myckenhet sand, lera 

 och öfriga oorganiska delar från underliggande jordlagren, till sin mest karakteristiska 

 beståndsdel utgöres af den bruna så kallade myllan, hvilken till sammansättning och bild- 

 ningssätt är alldeles olika den under vattnet bildade rätta torfvens mullartade bestånds- 

 delar, så räknar jag detta material till de under namn af Mylla nedanföre närmare karak- 

 teriserade myll-arterna, hvilken, likasom de under vattnet bildade jordmaterialierna, kan 

 vara af mer eller mindre torfartad beskaffenhet. 



Det har icke varit min afsigt att vid förklaringen af torfmossarnes uppkomst ingå 

 uti några enskildheter eller uti beskrifningen af deras lagerföljder, utan fastmera endast 

 att framställa den genetiska, ännu i dag fortgående, utvecklingen af de materialier, som 

 tydligen äro analoga och till beskaffenheten nära nog öfverensstämma med dem, som före- 

 finnas vid torfmossarnes undersökning, uti deras olika lager. Dessa lager äro i sednare 

 tider noggrant undersökta så väl i Tyskland, Danmark, som ock i Skottland och Irland 

 o. fl. st., ehuru mig äro bekanta endast de förut åberopade afhandlingarna af Prof. 

 Steenstrup och D:r Vaupell, till hvilkas detaljerade delar jag måste hänvisa. Det är 

 likväl nödigt, att här anföra några ord om åtskilliga förhållanden vid den historiska ut- 

 vecklingsgången af dessa torfbildningens materialier, samt tillse, hvilka olika konstituenter 

 de kunna hafva skiljaktiga från närvarande tidens. Men då jag ännu icke varit i tillfälle 

 att granska och bestämma ens minsta delen af den i våra trakter befintliga torfvens sub- 

 jektet*, så måste jag endast korteligen vidröra detta, hufvudsakligen för att fästa upp- 

 märksamheten derpå. 



Efter de undersökningar jag haft tillfälle anställa med 10 å 12 torfmossar i mel- 

 lersta Sverige, visar det sig ganska tydligt, att de allesamman utgjort grundare sjöar, 

 med i början färglöst, klart vatten, och hvilka, likasom våra insjöar ännu i dag, afsatte 

 gyttja i tunnare eller tjockare skikter. Torfmossarnes gyttja företer dock vid mikrosko- 

 pisk undersökning inånga olikheter mot den, som för närvarande bildas i våra insjöar. 

 Det är isynnerhet de så väl sig bibehållande Diatomeerna, som äro af en annan beskaf- 

 fenhet, än dem som nu träffas bildande våra insjöars gyttja, så väl vid stränderna, som 

 å de djupare ställena. Mängden arter äro väl i det närmaste identiska, t. ex. några Eu- 



rnde slättlandsbygder icke torde vara oriktigt. Likaså Fkaas i Mtinchens omgifning. Deremot uppskatta de 

 äldre auktorerne åtcrväxten möjligen alltför högt, t. ex. van Marum, Huffman, de Luc, till 2—8 decimal- 

 tura per ar. Lesqueretjx, O. Sendtner m. fl. anföra dock talförhållanden — 0,2 — 0,3 tum — och så om- 

 kring såsom faktiska, hvilket, i mossar, med någon återväxt icke torde vara för litet. Se O. Sendtner : Die 

 V egetationsverhältnissc 8ydbayerns, pag. 645. De större talen hafva likväl erhållits i torfgrafvar, der säkerligen 

 en gynnsam vegetation af sig sjelf inställt sig, och deraf kan man sluta huru hastig tillväxten på artiriciel 

 vag kan åstadkommas, under ett noggrant iakttagande af samma omständigheter. 



