NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 37 



Torfgräfvarne benämna detta lager Fede, Fedtiaög eller Bundmög, och Vaupells 

 förmodan, att dess bildningssätt skulle försiggå genom frost under vintertiden, förlorar 

 sitt värde, då det icke visar sig bestå af mullartade ämnen till någon betydlighet. Huf- 

 vudmassan är säkerligen icke annat än de djurätande vattendjurens träck, hvilken, om den 

 dermed under mikroskopet jemföres, visar sig fullt motsvarande. Någon dylik dyart har 

 jag icke kunnat träffa i mellersta Sveriges torfbassiner. 



De härefter följande torfmossarnes lager angifver Vaupell under namn af "Mosse- 

 eller Hypnum-lagret" , hvilket, ehuru det icke noggrannare beskrifves af honom, dock tyd- 

 ligen tillhör dylagren. Äfven en del af det sista under namn af "Svamp" hos honom be- 

 skrifne lagret måste räknas till dy. Deremot har Steenstrup vida noggrannare beskrifvit 

 de särskilda lagren, utan att dock med karakterer befästa deras olikheter. Hans Mostörv 

 eller Svamptörv synes i det närmaste enahanda med hvad jag kallat Mossetorf. 



Efter hvad jäg i det föregående anfört inträder bildandet af den egentliga torfven 

 först efter det att bassinens yta blifvit öfverhöljd af ett sammanhängande täcke af växt- 

 arter, och då deribland Cyperaceer (Eriophorum och Carex, Rhynchospora m. fl.) äro de 

 lättast igenkänneliga. hvilkas förekomst såsom ett särskildt skikt af Vaupell angifves i 

 de många profiler! af torflager han i sin afhandling pag. 19 anför, så kan man deraf se, 

 att dy- och torflagren , såsom jag här angifvit deras följd, äfven i Danmarks torfmossar 

 noggrant framställa sig. De något afvikande lagringssätt, som några af dessa mossar fö- 

 rete, låta sig äfven lätt förklaras, ehuru jag, utan kännedom af lagrens mikroskopiska 

 beskaffenhet, här måste lemna dem åsido. 



Såsom bekant innesluta dessa torfmossar, särdeles i deras kanter eller vid de fordna 

 stränderna, rika inlagringar af den vegetation, som fordom betäckte stränderna,- hvaribland 

 jag här endast torde få angifva några få omständigheter rörande de grofva ekstammarne, 

 som man funnit nedlagrade i torfmossarne äfven här i mellersta Sverige, samt angående 

 de undersänkta barrträdstubb arne, som allmänt förefinnas i våra sjöars och mossars strand- 

 kanter. 



De stora ekstammarne ligga merendels uti dylagren och jemte en vegetation af hassel 

 och andra löfträd, som i allmänhet liknar våra dagars löfskogar, men som tydligen varit mera 

 yppig än den närvarande. Många af dessa stammar torde dock vara yngre. Dem jag träffat, 

 och hvilkas lagringsförhållanden omständigheterna gifvit tillfälle att undersöka, hafva alla visat 

 sig uppväxta utmed torfmossens kant, några fot eller mera öfver vattenranden. Det mot 

 närvarande tids afvikande förhållandet, att dessa stammar i fullkomligt friskt tillstånd ligga 

 nedfällda i vattnet — utan att man med något skäl af sannolikhet kan anse dem kullblåsta 

 eller åtminstone icke alla nedfällda med huggverktyg af landets uräldste folkstammar — 

 har jag sökt förklara på ett sätt, hvartill äfven liknande fakta i våra dagar kunna leda, 

 att nemligen dessa ekar, h vilka växte några få fot öfver den tidens vattennivå, genom 

 starka vattenflöden, hvilka för ett eller flera år uppstigit öfver den vanliga vattenhöjden, 

 och försatt ekarnes rötter och nedre delen af deras stammar derunder, skadats och tagit 

 röta, hvarigenom de torkat och af blåst eller fortsatt röta slutligen blifvit omkullfällda. 



som de vanliga, och äro mera överensstämmande med de obekanta, på analogt, sätt erhållna fällningarne nr 

 gyttja. Då jag icke haft tillfälle att utföra några organiska förbrännings-analyser, har jag icke kunnat fullfölja 

 undersökningen af dessa ämnen, utan nödgas anföra dem i det ytterst ofullständiga och felaktiga skick de har 

 meddelas, och blott för att lemna jemförelser mellan de särskilda slagen. 



