42 H. v. POST, 



Källsyror*) intet eller blott spår. 1 



Källsatssyra' "intet, j Källsyror och förlust 3,82. 92)38> 



Obestämda ämnen och förlust 17,76. gj JL 



Hygroskopiskt vatten 7,63 7,62. 



100,oo. 100,oo. 



De här erhållna Mullsyrorna voro af ljusbrun färg, flockiga och på intet sätt ena- 

 handa med dem ur dy- och torf-arter. Källsyrorna kunde ej erhållas i fällning medelst 

 ättiksyrad Kopparoxid; med Jernchlorid fällas de dock, men detta underläts här. 



På lika sätt kunna multnande örtväxter, stjelk- och bladdelar, mossor och lafvar etc. 

 icke egentligen räknas till myllan, utan liar jag med ett gemensamt namn ansett mig 

 böra beteckna dessa såsom mullbildande ämnen **), eller, då de för öfrigt äro i samma 

 kategori som de större växtdelarne uti torf, gemensamt med dessa torfämnen. Af dessa 

 torfämnen eller mullbildande ämnen uppstår, till en större eller mindre del, myllans ena 

 huvudbeståndsdel. 



Men äfven de friska växterna och trädartade växtdelarne lemna stora och måhända 

 ännu större andelar af sin substans till myllornas bildande. Det är här som de växt- 

 ätande insekterna och deras larver äro de verksammaste mullbildarne. Uti skogarne hopa 

 sig kring de äldre träden, särdeles rikligt kring de torkande, och synnerligast rundt om- 

 kring rötterna, kring stubbarne och under de murknande stammarne, en stor myckenhet 

 ljusare eller mörkare brun mylla. Denna synes företrädesvis bestå af de träätande insek- 

 ternas och deras larvers träck; i rätt åldriga skogar, och särdeles på deras fuktiga ställen, 

 bildar denna mylla en likartad, nära kompakt massa, utan tecken till de tydliga former 

 af träck, som den yngre myllan företer; "men under mikroskopet framträder samma egen- 

 domliga struktur, som hos all annan mylla. Trädcellulkärlen bibehålla sin form och textur 

 såsom i friska tillståndet, men äro genomträngda med en brunfärgande mullsubstans. 



De stora massor af blad, stjelkar, rötter och särdeles de nedfallande trädens löf och 

 barr, h vilka hopa sig på marken, se vi efter ett eller några få år helt och hållet sön- 

 derdelade; ty efter första året träffas ännu mer eller mindre af de gröfre delarne — ske- 

 letter af bladen — qvar, men äfven dessa försvinna efter några få år ***). Det är mig 

 icke bekant, att några djurarter förtära dessa delar, eller att de lägre svamparterna, lika- 

 som på barr, förmå finfördela dem och bereda dem för de lägre djurarterna, hvilka slut- 

 ligen, genom att sluka och sönderdela de sönderfallna delarne, bereda dessa delar till lik- 

 artad form med den öfriga myllan. Först under denna process synas de hårda, mörkbruna 

 '»yllgyttringarne uppstå och myllans öfriga inblandningar tillkomma. 



Att djurarterna äro vid denna mullförvandling af en särdeles betydlig vigt och 

 verksamhet kan man bland annat finna deraf, att om man undersöker ihåliga träd eller 

 stubbar, hvilka oftast i sitt inre äro niira nog uppfyllda med maskfrat eller en mer eller 



') En fällning af kopparoxidsalt erhölls, som skulle motsvara en qvantitet af 0,80 källsyra. Den återstående 

 vätskan innehåller en stor mängd organiska ämnen, men af hvilken art måste jag förbigå. 



**) Se Tidskrift för Landtmanna- och Kommunal-Ekonomien, 1852, pag. 48 och 140. 

 ) Dessa träartade ämnens försvinnande sker troligen icke genom en förmultningsprocess åtföljd af bruna sub- 

 stanser, utan genom en bokning ("Verwesung" Liebig), sådan som måhända "hvitveden" undergår; eller upplö- • 

 sas likasom trästycken utsatta för omvexlande väta och sand; en process som ännu från kemisk synpunkt 

 tarfvar utredning. All "hvitvedT jag undersökt har tydligen varit orsakad af svampars mycelier. 



