NUTIDENS KOPROGENA BILDNINGAR. 43 



mindre fullbordad mullmassa, denna mylla, ofta nog till 2 a 4 fots höjd från marken, är 

 så uppblandad med fin sand, att denna stundom utgör halfva vigten. På annat sätt än 

 genom djurens träck har jag icke kunnat förklara detta, och det anger sig äfven deri- 

 genom, att ju längre ner emot roten profvet hemtas desto sandrikare är myllan. 



Den sparsamma myllan på slättlandets backar och kullar, den mera rikliga på ängar 

 och betesmarker, företer samma egendomliga beskaffenhet som skogarnes. Men här äro 

 de mullbildande ämnena vanligen vida öfvervägande de bruna mullsubstanserna, ehuru 

 dessas relativa proportioner högst betydligt variera. Den synes i allmänhet vida rikare på 

 chitin-rester än skogarnes, och innehåller tillblandad sand och lera i rikligare mängd. 

 Denna, gräsarternas mylla, skulle enligt Ehrenbergs observationer vara egendomligt ut- 

 märkt genom rikedom på Lithostylidier, Lithodonter m. fl. af de kiselformer, som härröra 

 från gräsarternas strån. I alla myllor jag här undersökt hafva dessa varit ungefär lika 

 talrika, och några särdeles utmärkande former för denna mylla har jag icke iakttagit; det 

 har dock ännu fattats mig profver från passande lokaliteter. 



Den mylla som samlar sig på de fasta bergens yta, der mossor och lafvar mer eller 

 mindre enbart utgöra den sparsamma växtligheten, utmärker sig genom inånga egendom- 

 ligheter, men särdeles genom rikedom på djurrester; bland de sparsamma vegetabiliska 

 återstoderna taga mången gång stycken af chitin, djurmembraner, hår, vingar m. m. d. 

 så öfverhanden, att denna mylla verkligen företrädesvis kunde förtjena namn af djur- 

 mylla, om ej, såsom jag förut tror mig hafva ådagalagt, all mylla i större eller mindre 

 grad som sådan bör betraktas. 



I allmänhet skönjer man härstädes, att de djurätande insekternas träck utgör den 

 vida största andelen, och att man följaktligen torde kunna genom vissa kemiska bestäm- 

 ningar utreda, till h vilka proportioner de växtätande och djurätande djurarternas träck 

 ingå i de olika myllornas blandning och derigenom hafva ett medel, att dels bestämma 

 de olika myllornas relativa värde för landtbrukaren, dels äfven att utreda uppkomstsättet 

 för olika lager af mylla på olika lokaliteter. 



De i myllan på så sätt förefunna djurrester, hvilka icke synas mindre motstå upp- 

 lösning af atmosferilierna, utan snarare vara mer beständiga deremot än växtkärl och 

 växtceller, måste man äfvenledes räkna till de af mig såsom mullbildande ämnen fram- 

 ställda, d. v. s. sådana, som ännu icke undergått kemisk omsättning till de bruna kroppar, 

 hvilka man urskiljt och bestämt såsom Huminsyra, Ulminsyra, Humin och Ulmin m. fl. 

 och för hvilka jag, med de fleste författare i kemien, använder den gemensamma benäm- 

 ningen Humus, hvilket också i svenska kemiska språkbruket är liktydigt med uttrycket 

 Mull. Benämningarne Mullsyror motsvara sålunda: Humin- och Ulminsyra; mullkroppar : 

 Humin och Ulmin; mullbildande ämnen åter, de delar af myllan, som ännu icke undergått 

 förvandling till mullsyror eller mullkroppar. Källsyroma har jag icke i de anförda ana- 

 lyserna inbegripit under benämningen Mullsyror, ehuru de måste tillhöra denna kemiska 

 grupp. Deras verkliga förekomst uti myllorna är föga utredd och torde, efter vanliga 

 methoder framställda, säkerligen till en stor del vara sönderdelningsprodukter, föranledda 

 af rea gen ti a. 



Genom ett särskildt studium af insekternas och de öfriga lägre djurarternas träck, 

 såsom den företer sig under mikroskopet och i förhållanden till reagentia, torde man kunna 

 hemta ytterligare utgångspunkter för utredandet af så väl myllans kemiska, som geologi- 



