44 H - v. POST, 



ska historia. Det lilla, som mig häraf hittills är bekant, tillåter mig icke att ingå i när- 

 mare detaljer, ehuru jag ansett mig böra påpeka ett förhållande, hvaraf de vigtigaste slut- 

 satser kunna hemtas. 



Sedan jag på detta sätt redogjort för de tvenne af myllans beståndsdelar, som bilda 

 hufvuddelen deraf, nemligen de afbitna växtresterna och gyttringarne af djurträck, torde 

 •stället vara att försöka redogörelse för bildningssättet af de brunfärgande beståndsdelarne, 

 Midlsyrorna och deras salter, mullkropparne m. fl., hvilka under mikroskopet visa sig icke 

 bilda särskilda löst liggande delar, utan genomtränga och färga så väl växtcellerna som 

 djurträcken, och liksom hafva koncentrerat eller utfällt sig deruti, och hvilka återfinnas 

 så väl i myllorna som i dy och torf. Efter hvad mina observationer gifva vid handen 

 synes bildningen af denna beståndsdel hafva sin verkstad företrädesvis här, uti myllan, 

 och på torra landets yta, så att den endast sekundärt, d. v. s. efter att hafva blifvit bort- 

 förd från sitt uppkomstställe, återfinnes i dy- och torf bildningarne, vid hvilkas anförande 

 jag icke redogjort för dess tillkomst. 



Gifver man akt på de om hösten nerfallne löfven och barren, eller på de nerviss- 

 nande örterna i allmänhet, äfvensom på den efter de växtätande djurarterna fallande, 

 oftast grönfärgade, träcken, så befinnas alla dessa ämnen efter någon tid antaga en mer 

 eller mindre starkt brunaktig färg. Om man i detta tillstånd öfvergjuter dem med de- 

 stilleradt vatten eller regnvatten, afgifva de en del af denna bruna färg jemte en ej ringa 

 portion oorganiska salter åt vattnet. På lika sätt förhålla sig de af ålder murknande, 

 stående eller på marken nerfallne trädstammarne och i allmänhet de träartade växtdelarne, 

 ehuru de för sin förändring erfordra många års förlopp, och ehuru det afgifna vattnet 

 ofta endast ytterst svagt färgas. 



Behandlar man deremot torrt hö eller hastigt torkade örter på lika sätt med vatten, 

 lösa sig väl en del organiska ämnen, men antingen ofärgade eller med gröna, gula, röda 

 etc. nyanser, och först efter någon tids utsättning för luften förändras extraktets färg till 

 bruji. Deremot håller vattnet upplöst en vida större mängd af oorganiska salter än i 

 förra fallet. 



Då nu af höst- och vårregnen uti fria naturen den föregående vegetationens hopar 

 af blad och förmultnande örter samt träartade substanser på ett liknande sätt urtvättas, 

 så bortgår från dem först, jemte en ringa mängd organiska ämnen, äfven deras lösligaste 

 oorganiska (nemligen Alkali-) salter, men sedan de utaf efterföljande fuktiga väderlek och 

 ymnigare regn åter blifvit genomdränkta, kan man skönja, att allt det från dessa hopar eller 

 smärre upplag afgående vattnet är mer eller mindre gulaktigt eller i större mängd brun- 

 färgadt. Detta vatten, samladt i jordytans håligheter, koncentreras ofta genom afdunst- 

 ning, så att dess färg blir än mera mörkbrun, eller utspädes af ytterligare regn, och 

 bortföres med vattendragen eller nedsjunker i jorden. Det är detta bruna vatten, ett väl- 

 bekant fenomen i alla med djupt mulltäcke försedda trakter och sålunda i alla vara skogs- 

 bygder, som jag i det föregående visat vara upphofvet icke allenast till dybildningen 

 utan äfven till torfven. Det är uti myllorna detta vatten har sin egentliga bildnings- 

 verkstad, och det vore förtjent af ett vida djupare gående studium än jag nu kunnat 

 egna deråt. 



De på detta sätt af höst- och vårregnen urtvättade bladen och örterna blifva 

 derefter allt brunare, tilldess att deras substans frampå sommaren och hösten i det 



