54 H. V. POST, 



mindre tillblandningar. Denna mylla är mer eller mindre mörkbrun, innehåller myc- 

 ket vexlande qvantiteter växt- och djurrester, men utmärkes från de öfriga arterna 

 genom sin större rikedom på oorganiska salter, hvaribland koksalt, salpeterarter, svaf- 

 velsyrade, fosforsyrade salter, ammoniak och säkerligen äfven flere ännu ej isolerade 

 qväfveföreningar. Dessa lösliga salter uppgå ofta till en eller flera procent. — Jag 

 har ännu undersökt alltför få varieteter deraf. 



Denna mylla är mest karakteristisk på gamla byggnadsplatser, kring knutarne ä 

 gårdarne och i allmänhet der den, menniskobostäderna åtföljande, vegetationen af 

 ruderat-växter uppträda. Men äfven gödselstackar och afskrädesupplag samt myllan 

 på gamla murar och ruiner måste också räknas hit. 



6. Kärrängsmylla. På de fuktiga, med starrgräs vanligen beväxta, fälten uppstår en ljus- 



brun eller gråbrun, men äfven stundom mörkare, fin, stoftartad mylla, hvilken efter 

 dess bildningssätt står närmast torfarterna. Ehuru den sedan länge varit af mig ur- 

 skiljet genom sin egendomliga växtlighet, har jag dock icke varit i tillfälle undersöka 

 tillräckligt antal varieteter deraf. De flesta kärr, som aftappas och beväxas med starr- 

 gräs, bilda i första stadium endast torf (kärrtorf), men sedan vattnet än mera af- 

 runnit bildar sig denna art mylla. Den utmärker sig tydligen genom en egendomlig 

 cellväfnad , ringa gryniga gyttringar och skaldelar och derföre troligen växtätande 

 djurs träck förherrskande, ringa mängd mycelietrådar och sporer, men Diatomeer och 

 algartadé växtdelar i större mängd än i de föregående. Huminsyran är sparsammare, 

 men Humin i större mängd; kalk, jernoxid och kiselsyra mer rikligt, under det fos- 

 forsyra, ammoniak och alkalier blifva ringa. 



Denna mylla är föga egendomlig, utan på de flesta lokaliteter utgör den endast 

 sönderdelad, urtorkad kärrtorf, h vilket med mikroskopet lätt urskiljes. 



7. Hafsstr andmylla. Ehuru jag, i brist af närmare kännedom af hafvets sedimenter, icke 



kunnat här anföra några af dess gyttjor och torfartade lager, har jag dock haft till- 

 fälle se några upplag af mylla, som å Östersjöns stränder uppstått af förmultnade 

 hopar af tångarter och annat hafsgräs, hvarigenom det är mig kändt, att den egen- 

 domligt förefinnes, men dess öfriga kemiska och mikroskopiska karakterer äro mig 

 ännu alldeles obekanta. 



Dessa nu anförda arter af mylla kan man efter kemiska eller fytologiska karakte- 

 rer vidare underdela i en myckenhet varianter, hvilka likväl endast i särskilda botaniska, 

 zoologiska eller agronomiska hänseenden torde vara af behofvet påkallade. 



De närmaste kemiska omständigheterna vid och förloppet af den process, under 

 hvilken myllorna upplösas och försvinna från jordytan, är ännu nära obekant; antingen de 

 delvis direkt sönderdelas i kolsyra och vatten, hvilket till en del troligen är förhållandet, 

 eller ock genom källsyrorna, och troligen äfven andra mellanprodukter, förberedas dertill. 

 Observationerna i naturen ådagalägga, att der upplag af mylla icke äro inblandade med 

 oorganiska delar (sand och grus), der kan den motstå luftens och meteoriska vattnens 

 inflytanden i stora tidrymder, troligen flere århundraden. Der myllan åter inblandas med 

 sand och grus, äfven med kalk, såsom vi se på kalkbergens yta, upplöses den väl hasti- 

 gare, antager en mörkare, hårdare och mera kornig beskaffenhet, men motstår dock 

 länge nog äfven här atmopha3rilierna. Endast der alkalier finnas närvarande och qväfve- 



