B, 



»land alla forntidens författare är Aristoteles den ende, som lemnat oss ett arbete 

 ensamt öfver djuren, hvilket omfattar hela djurriket, och i allmänhet kan han anses för 

 den, som gifvit oss de talrikaste och bästa upplysningar om då kända djurarter. Flera 

 andra författare hade visserligen före honom lemnat skriftliga underrättelser om djur; 

 men dels blott om ett mindre antal, tillfälligtvis omtalade i arbeten öfver andra ämnen, 

 såsom Herooot och Xenophon, hvilkas skrifter vi hafva i behåll, samt Ctesias, hvars 

 arbete om Indien är förlorad t men lärer hafva varit fullt af de orimligaste sagor, hvar- 

 före han stod i vanrykte, till och med hos sina eljest ej misstänksamma samtida. Dels 

 hade, redan då, flere författare utgifvit skrifter, efter som det synes, af blott anatomiskt 

 eller fysiologiskt innehåll, troligen med afseende på medicinen, såsom Alcm^eon från 

 Kroton, Syennesis från Cypern, Diogenes från Apollonia, Polybus, Ctesias från Cnidus 

 och Empedocles från Agrigent, hvilkas arbeten nu äro förlorade. Aristoteles citerar 

 alla dessa, samt dessutom flera poeter, såsom Homerus, Hesiodus, Euripides, Aristo- 

 phanes in. fl., hvilka äfven omtalat djur. Den sistnämndes komedi "Foglarna" omtalas 

 närmare, längre fram, efter Aristotelis fogelarter. 



Genom sitt nyssnämnda arbete: Om djuren (nepi ra £coa; i 10 böcker) har Aristo- 

 teles grundlagt djurläran såsom en egen vetenskap, och det sätt hvarpå han verkställt 

 detta har gjort att han i 2000 års tid varit ansedd såsom den högsta auktoritet samt 

 att hans arbete, ända till 1500-talet, betraktades föga annorlunda än såsom en religions- 

 bok. Men detta arbete är dock ingalunda en speciell zoologi, uti hvilken djurarterna 

 uppräknas i ordning, utan det är en allmän och jämförande anatomisk och fysiologisk 

 framställning af hela djurriket, ordnad efter organerna, så väl yttre som inre (hufvud, 

 bål, extremiteter, horn, . . . hjerta, ådror, tarmkanal o. s. v.) samt efter lifsyttringarna 

 (lefnadssätt, fortplantning m. m.) såsom längre fram närmare angifves. Djurarterna an- 

 föras dels blott till namnet, såsom exempel, för sina olikheter i organernas bildning och i 

 lifsyttringarnas beskaffenhet; dels beskrifvas dessa omständigheter något utförligare hos en 

 eller flera arter eller slägten, vanligen af flera olika djurklasser på ett ställe. Ganska 

 ofta anföres på samma ställe andra, ej egentligen dithörande, märkligare egenskaper hos 

 någon af dessa arter, eller till och med allt, som hufvudsakligen synes hafva varit förfat- 

 taren bekant derom, och ofta omtalas åter i anledning deraf något annat djur, som eljest 

 ej hade kommit i fråga. 



Det är klart att de omtalade djurarterna, genom detta framställningssätt, måste 

 finnas kringspridda utan ordning i hela arbetet och att de fleste, eller åtminstone de mera 

 bekante blifva omtalade på flera ställen, äfvensom att mången art, som varit författaren 

 väl bekant, kunnat råka att blifva förbigången, utan att i hela boken omnämnas. Detta 



