8 C. J. SUNDEVALL, 



Mainm. n:o 64). Andra omständigheter finnas knappt som skulle kunna tyda på under- 

 rättelser från Alexanders sednare fälttåg, hvarföre arbetet om djuren synes hafva varit 

 fullkomligen afslutadt då de fftretogos. 



Det antages vanligen och är ganska sannolikt att Philippus, och sedan Alexander, 

 ställt till hans disposition allt som kunde gagna hans studier, och det är lika troligt att 

 högre och lägre Embetsmän, så väl som Officerare vid * arméen voro måna om att 

 uppfylla hans önskningar, äfven i fall de ej fått befallning dertill; men att han åtminstone 

 icke dragit mycken nytta af arméens biträde, synes tydligt af hans skrifter*). Af allt 

 detta tror jag mig med största sannolikhet kunna sluta, att "Arbetet om Djuren" var, i 

 sin ursprungliga form skrifvet, oeh nära färdigt, före vistandet vid Philippi hof, men att 

 betydliga tillägg och omarbetningar blifvit gjorda deruti under de första åren efter för- 

 fattarens återkomst till Athén, eller ungefär till 330 f. C. f., men knappt under de sista 

 aren af hans lefnad. 



Ganska allmänt trodd är berättelsen, att Aristoteles af Alexander fått en summa 

 af 800 Talenter (som, enligt Sträck, åtminstone utgör något öfver 1^ million Rhenl. 

 Gulden, eller nära 2i millioner R:dr Sv. R:mt), för att skaffa materialier till sitt arbete 

 om djuren. Att Alexanders älskade lärare ej skildes tomhändt från sin alltid frikostige, 

 kunglige lärjunge, kan väl antagas för säkert. Äfven blir det sannolikt att Aristoteles 

 verkligen utgifvit icke obet} T dliga penningesummor för erhållandet af djur och af upplys- 

 ningar om djurs lefnadssätt; men lika sannolikt synes det oss att den anförda berättelsen 

 är öfverdrifven. Den omtalas ej af de närmare efter Aristoteles lefvande författarna, 

 utan förekommer först hos ATHENiEUS som skref mer än 500 år efter Aristoteles 

 (Deipnos. IX, kap. 58; Schweigh. p. 474), utan annan auktoritet än att "det berättas" och 

 synes vara en af dessa vidunderliga sagor, som bland den stora hopen pläga blifva gängse 

 om ovanliga personligheter, efter deras död. 



Då vi i det följande ämna framställa en allmän öfversigt af Aristotelis arbete om 

 djuren, så sker detta för att sätta läsaren i stånd att riktigt förstå och riktigt bedöinma 

 hans uppgifter. Vi skola söka att göra denna öfversigt så trogen som möjligt och således, 

 att angifva ej blott arbetets förtjenster, utan äfven dess brister, ej blott åtskilligt af det 

 hufvudsakliga som vår författare känt, isynnerhet af sådant som varit svårare att lära 

 känna, utan äfven mycket af det han icke känt, synnerligen af sådant som hade varit 

 lätt att inhemta. Vi skola fullkomligt bortlägga den tro, som, ehuru orimlig den är, 

 synes vara ganska allmän, att Aristoteles skulle hafva lemnat sina uppgifter om djuren 

 hufvudsakligen efter egen erfarenhet eller undersökning i naturen, liksom om det vore 

 möjligt att under en enda menniskas lifstid inedhinna så mycken forskning, och detta 

 jemte hans alla öfriga arbeten. De som afhandlat detta ämne hafva ofta, bländade af 



*) Såsom bevis derpå, att Aristoteles erhållit vigtiga underrättelser af Alexanders soldater, anför Kulb 

 (Einleit. s. 382) ett intyg af Plinius (X, 85. 1 ; i andra upplagor X, 65). Det som där berättas är hem- 

 tadt hos Aristoteles (VI, 30. 3) och består deruti, att fostren uti en drägtig Råtthona, som blifvit öppnad 

 i Persien, befunnos vara drägtiga redan i moderlifvet! (Jämf. nedan Art. Mus); men uppgiften att denna 

 underrättelse förskrifver sig frän Alexanders armée linnes ej hos Aristoteles, utan är tillagd af Plinius, 

 400 år sednare. Kulb har troligtvis ej gifvit akt på hvilken märkvärdig underrättelse det var som han 

 omtalade ! 



