12 C. J. SUN DE V ALL, 



riktigare berättade oeh med betydliga tillägg. Kap. 4-7 (3-6) om Däggdjur; — 8-24 

 (7-36), Foglar; — 25 (37) Fiskar och andra hafsdjur; — 26 (38, 39), Spindlar; — 27 

 (40) om Bin, ganska vidlyftigt; — 28-30 (41-43), Vespa och närslägtade. — 31-34 

 (44-47) Om Däggdjurs böjelser; — 35 (48), Delfinens; — 36 (49), Foglars. - 37 (50) 

 Om Kastrering och Idisling. 



Utom dessa 9 böcker finnes en, som blifvit ansedd såsom den 10:de hithörande, 

 men som alldeles icke kan vara det. Hon afhandlar konception och hinder deremot med 

 hvad som dernied står i sammanhang, isynnerhet hos menniskan, och vidrör således en 

 stor del af 5:te och isynnerhet af den 7:de bokens innehåll, men på helt annat sätt och 

 starkt uppblandadt med till utseendet populära föreställningar. Man har förmodat att 

 denna bok vore understucken och betydligt yngre. Hon skall nämligen ej hafva varit känd 

 af Plinius. Andra mena att hon vore ett stycke af Aristotelis, föröfrigt nu förlorade 

 arbete om medicinen. Ehuru hon ej innehåller medicinska föreskrifter, så synes detta sed- 

 nare antagande troligare. Hon skulle i detta fall vara en framställning af de genom tra- 

 dition från äldre tider bibehållna åsigterna af ämnet. 



Deremot finnes en annan bok af Aristoteles, som uppenbart hörer hit, och varit 

 en, tydligen sednare skrifven, inledning till hans arbete om djuren. Hon har blifvit an- 

 sedd såsom första boken af arbetet "O in Djurens delar" och finnes intagen uti den af 

 Franzius utgifna, förträffliga tyska öfversättningen af detta arbete (1833); men Franzius 

 biträder helt och hållet nyssnämnde, af Titze först framställda åsigt och bevisar denna 

 med Aristotelis egna ord. — Hon innehåller ett allmänt räsonnement öfver det som in- 

 nehålles i arbetet "om Djuren", och börjar isynnerhet med en undersökning huruvida man 

 behöfver skrifva hvarje djurarts naturalhistoria särskildt, hvilket författaren dock anser "bli 

 öfverflödigt och alltför vidlyftigt, emedan djuren hafva så många gemensamma drag, hvilka 

 kunna på en enda gång af handlas, såsom sömn, andedrägt, tillväxt, död etc. etc." 



Af de sex första böckernas innehåll kan man göra sig ett någorlunda tydligt be- 

 grepp om den tidens anatomiska kännedom, som sträckte sig till inelfvorna och en del 

 andra, inre organer, genom läkares och offerpresters iakttagelser, hufvudsakligen på djur, 

 såsom synes af det yttrande vi ofvan meddelat, i slutet af första bokens innehållsförteck- 

 ning. Aristotelis egna bidrag tyckas, utom de yttre delarnas beskrifning, hvilka han i 

 allmänhet ganska väl uppfattat hos olika djurklasser, hufvudsakligen utgöras af följande 

 vidsträcktare undersökningar: l:o en tämligen noga yttre inspektion af tarmkanalen med 

 mage och matstrupe hos åtskilliga djur af flera eller af de flesta djurklasserna och sanno- 

 likt hos flera arter af fiskar och Cephalopoder. Men de talrikaste uppgifterna om dessa 

 delar, samt om Mjelte, Lefver och Gallblåsa, m. fl. viscera (II, kap. 11 och 12), hvilka 

 äro oredigt framställda, och till en stor del oriktiga, kunna svårligen vara grundade pa 

 egna iakttagelser, utan måste härröra från äldre författare, offerprester, slagtare eller jä- 

 gare, som väl ofta ej rätt redigt beskrifvit hvad de sett. Här säges t. ex. om många 

 djur att gallblåsan sitter skild från lefvern. — 2:o Har förf. gjort en dylik, till och med 

 ännu omständligare undersökning af yttre och inre könsdelarna hos åtskilliga djurarter, 

 genom de flesta klasser, och har sannolikt om detta ämne ej fatt så talrika bidrag af andra, 

 Med dessa delar och med allt som rörer läran om fortplantningen tyckes Aristoteles sjelf 

 hafva företrädesvis sysselsatt sig. — 3:o Synes han hafva undersökt blodkärlen med 

 hjertat och rättat mänga uppgifter hos sina föregångare, (se inneh. III, kap. 2-4). Både 



