OM AHISTOTELIS DJURARTER. 15 



begicks af de flesta fogelbeskrifvare från 1500-talet ända till vår tid, ehuru de fransyska 

 författarna, efter Bélons föredöme, riktigt framställde och benämnde dessa delar; men 

 sedan rätta förhållandet blifvit allmännare bekant genom Cuviers Regne Animal 1817, 

 ändrades de gamla, oriktiga benämningarna ganska snart i alla länder. Afven Aristo- 

 teles borde hafva haft en god anledning att rätta sitt misstag, då han tydligen hos fog- 

 larna varseblifvit lårbenet. Men, bunden af den förutfattade meningen, förklarar han det 

 för "ett höftben som liknar ett lårben" (II, 7. 1; se längre fram under foglarnas allmänna 

 beskrifning). Detta ytterligare misstag hade ej varit möjligt i fall han hade eftersett 

 dessa delar på ett skelett eller blott på en flådd fogel. Lika anmärkningsvärdt är det, 

 att han ej tyckes hafva känt att samma "höftben, som liknar ett lårben", finnes hos alla 

 fyrfot a djur. 



Om djurens uppkomst herrskade på den tiden de aldra besynnerligaste begrepp. 

 Afven vår författare antog att de lägre djuren öfverhufvud alstrades genom en generatio 

 rcquivoca, af jord, vatten, växtdelar o. d., genom tillhjelp af gäsning (förruttnelse), hvarpå 

 inan ej mycket får undra. Men han antog detta äfven för en stor del af de djur, om hvilka 

 han ganska väl kände, att de voro af två kön, parades och lade ägg, såsom Insekterna i 

 allmänhet. V 7 i meddela det hufvudsakliga af hans yttranden härom längre fram i kapitlet 

 om Insekterna i allmänhet och hafva sökt utreda detta ämne där, samt i afdelningen om 

 lössen, Insekter n:o 44. — Om alstringen af de flesta öfriga, då kända, lägre djuren: Spon- 

 gier, Acalepher, Musslor m. fl. talas i 5:te boken (kap. 13 och följande). Författaren känner 

 ganska väl de massor af ägg eller äggkapsler, som framfödas af en del större hafssnäckor 

 (Buccinum, Murex) och beskrifver dem (V, 13) samt liknar dem vid biens vaxkakor, men 

 anser dem ej vara eller innehålla ägg, utan anser dem för "en slags rening hos dessa 

 djur, hvaraf ej blir någonting". De unga snäckorna sägas uppstå af förruttnelse; men 

 strax derefter sägas de dock uppkomma på de ställen, hvarest slemmet från djuren flyter 

 ned till bottnen. De större Krustaceerna (Carabus, nu Palinurus) sägas dock fortplanta 

 sig genom hgg (V, 15) och af Insekterna finnas några om hvilka detta var bekant, hvarom 

 vi tala längre fram. — Men till och med Fiskar uppgifvas kunna alstras genom en ge- 

 neratio aeqvivoca, hvarpå såsom bevis anföres ett kärr som fordom fanns vid Cnidos (VI, 

 14). Detta kärr uttorkade om sommaren, hvarefter bottenJyen bortrensades; "men likväl 

 uppstodo fiskar då kärret ånyo fylldes af regnvatten, och dessa fiskar voro t. o. in. af 

 samma arter, som eljest fortplantas genom parning och ägg". — Dessa exempel kunna 

 vara tillräckliga för att lemna en bild af anatomi och fysiologi under deras barndomsperiod. 



De speciella uppgifterna om djuren och deras lefnadssätt äro i allmänhet rena be- 

 rättelser, men att de flesta fablerna förekomma bland dem, är en nödvändig följd deraf, 

 att författaren här varit mest inskränkt till andras uppgifter. Om dem kunna vi i all- 

 mänhet anföra följande. 



Om de vilda Däggdjuren har författaren mest skaffat sig underrättelser hos jägare, som 

 då för tiden, liksom nu, förstått att berätta både troliga och otroliga ting, hvilka sednare 

 ej alltid blifvit vid antecknandet skilda från de förra. Om tamdjuren hafva åkerbrukare 

 m. fl. lemnat ganska utförliga och goda underrättelser, af hvilka de först erhållna ofta 

 rättas genom sednare uppgifter. 



