OM ARISTOTELIS DJURARTER, 17 



ken (Coluber natrix L.) igenkännes ej med full visshet (se art. Hydrus). Under namnet 

 Hafsorm synas t. o. m. diverse ål-sorter vara förväxlade med ormarna, troligen efter 

 andras berättelser. 



Bäst af alla djur synes Aristoteles hafva känt Fiskar, Cephalopoder och de större 

 Krustaceerna, h vilka mycket lära hafva varit begagnade till föda och hvaraf många varit 

 ansedda såsom läckerheter bland de förmögnare folkklasserna, liksom nu ostron och hum- 

 mer. Hans stora kännedom om dessa djur har ofta blifvit omtalad och beundrad, och 

 man tycker sig inse att han noggrannare studerat och undersökt många af dem samt af 

 fiskare gjort sig väl underrättad om deras lefnadssätt. Men att han, äfven om hafsdjuren, 

 fått veta långt mera af andras berättelser, eller kanhända genom särskildt betingade, ofta 

 betalda undersökningar, gjorda af andra personer, än genom egna iakttagelser, synes på 

 mångfaldiga ställen, som röja en mycket bristfällig kännedom om ganska vanliga djur; 

 t. ex. då Hafssköldpaddan säges kunna omkomma af solhettan ute i hafvet, emedan hon 

 har svårt att dyka ned (Se Reptilier, n:o 2). De egentliga vattendjuren ligga för öfrigt 

 utom området för den närvarande af handlingen. 



Af den i det följande lemnade förteckningen på Insekter finner man visserligen 

 att författaren sjelf gjort åtskilliga iakttagelser på dessa djur, t. ex. på ljudorgan erna 

 hos Cicada och hos Gräshopporna, samt att han sökt göra sig noga reda för olikheterna 

 mellan de stora, naturliga grupperna af Insekter. Hans utkast till en indelning af dessa 

 djur, som meddelas längre fram, i början af Insekt-klassen, är väl genomförd efter de 

 former han har känt; men att dessa varit ganska få och att ej mycken tid blifvit öfrig 

 att använda på undersökningar samt för att lära känna flera former, synes redan deraf, 

 att han ej tyckes hafva tagit kännedom om andra stora (eller små) Hemiptera än Cicada, 

 hvars sugmun han riktigt känt, men förklarat för något alldeles egtt i sitt slag. För 

 att igenkänna samma form af munnen hos de större Cimieinerna, som ymnigt förekomma 

 i södra Europa, behöfves dock visst intet synglas. Annars har bristen på förstoringsglas 

 under gamla tiden utgjort ett oöfverstigligt hinder för studium af de små Insekterna och 

 andra lika små eller mindre djur. Äfven tyckes hans förut omtalade, orimliga åsigt om 

 Insekternas generation samt hans högst besynnerliga föreställning om Insekternas kropp, 

 som säges ej hafva något fast ämne åtskildt från det mjuka, utan vara lika fast utan och 

 innan (IV, 1. 3). icke vittna om den sjelf undersökande naturforskaren, eller rättare: de 

 vittna deroin att han aldrig hunnit att sträcka sin egen undersökning ända dit. — Vidare 

 synes det, att han rådfrågat sig hos flera ganska väl underrättade biskötare, men ej all- 

 tid riktigt fattat deras, sannolikt illa framställda beskrifningar, både i fråga om Bien 

 sjelfva och deras parasiter. De långa och verkligen rikhaltiga afhandlingarna om Bien, 

 samt lika mycket de om Getingarna, höra till dem af hvilka författarens sätt att utforska 

 enskiltheterna bäst synes (se Insekter n:o 24 Bi, 28 Sphex (Vespa) och 30 Anthrena). — 

 Om Spindlarna har författaren, liksom om Ormarna, fatt sina uppgifter af den tidens apo- 

 tekare, hvilka på ett par ställen i arbetet sägas hafva brukat att uppföda dessa djur och 

 utställa dem till åskådande, sannolikt såsom sk}dt för handtverket. 



Det antal arter eller slägtformer som af Aristoteles omtalas är ungefär följande: 

 Af Däggdjur v. p. 70, — Foglar 150, — Eeptilier 20, — Insekter och Arachuider GO: summa v. p. 300; 

 » Fiskar v. p. 116, — Krustaceer och Annelider 24, — Mollusker och Badiarier 40: » » 180; 



K. Vet. Akad. Handl. B. 4. N:o 2. 



eller tillhopa 480, 



3 



