OM ARISTOTELIS DJURARTER. 21 



II, 11. 1: Deruti skilja sig de största slägtena bland djuren, att en del hafva blod, an- 

 dra sakna blod ... De förra äro Menniskan och de fyrfotadjur som föda lefvande; 

 sedan de äggläggande fy rfotadjuren, samt Foglar och Fiskar ocli Hvalar, samt 

 hvilka andra som kunna finnas, men sakna (allmänna) namn, emedan de ej bilda slägten, 

 utan äro ensamme i sin sort, såsom Orm och Krokodil. . . . 



IV, 1. 1-3. Här finnes en något utförligare bestämning af de "blodlösa" djurklasserna, 

 på följande sätt: Ett (af dessa största slägten) är Blötdjurens {fxiiXaxiojv; Cuviers Ce- 

 phalopoder), som hafva det köttiga utåt; men om något fastare finnes, så är det inre, 

 liksom hos de rödblodiga djuren; sådant är Sepiernas slägte. — Ett annat utgöra de Mjuk- 

 skal i ga (/uaAaxocQeixcov; nu Crustacea), som hafva det fasta utåt, men det mjuka och 

 köttiga inåt. Men det fasta ämnet hos dem är ej skört utan böjligt. Hit höra kräftor 

 och krabbor. — Vidare Skaldjuren {o^TQaxådkQiua) , hos hvilka de mjuka delarna ligga 

 inåt, men som utåt hafva de hårda, hvilka äro sköra och ej böjliga. Sådana äro Snäckor 

 och Musslor {xox^iöjv xcci oorQhojp yévoq). — Det fjerde stora slägtet är Insekternas 

 {bvTOfxajv), som innefattar många och olika djurformer. Men Insekter äro alla de, hvilka, 

 såsom namnet utvisar, hafva inskärningar .... och hvilkas kropp ej består af ett hårdt 

 och ett mjukt ämne utan af ett, som är midt emellan båda, ty deras kropp har lika 

 hårdhetsgrad utan och innan. [!j 



VIII, 2: Hela kapitlet upptages af en längre uppsats, hvaruti förf. tyckes för sig sjelf 

 utreda skillnaden mellan djur som andas luft, med lungor, och djur som andas vat- 

 ten, med gälar. Från denna mera hufvudsakliga olikhet skiljer han den omständigheten, 

 att Delfinen och andra djur intaga vatten med födan och utkasta det genom ett blås- 

 eller spruthål (se art. Delphinus, längre fram. Denna olikhet tyckes dock redan ligga uti 

 de yttranden, som här ofvan finnas afskrifna ur första boken). Med anledning häraf ytt- 

 rar han, att det vore opassande att uppföra samma djur (Delfinen) både bland landt- och 

 vattendjuren. 



En mängd andra mindre vigtiga sammanställningar af djur, såsom efter lefnadssättet, 

 när- eller frånvaro af horn, efter fötternas form, o. s. v., förbigås här. Sådana finnas på 

 många ställen i arbetet. 



De här ofvan meddelade uttrycken innefatta, om de sammanställas, ganska vackra 

 utkast till en naturlig klassfördelning af djurriket; men såsom nyss yttrades äro de ej 

 sammanbundna till ett helt, emedan systemet aldrig blifvit utfördt eller fullbordadt. De 

 lemna betydliga luckor och flera, af författaren kända djurarter bli utan plats eller 

 tvifvelaktiga , emedan han antingen icke infört dem under någon hufvudafdelning, eller 

 uppräknat dem i mera än en, eller blott angifvit dem såsom mellanformer, hvilka kunna 

 räknas till flera. Sådana äro Vespertilio, Struthio, Ascidia, Actinia. Underafdelningar 

 (Linneiska Ordines) finnas fullständiga, eller omfattande alla former, blott för Insekterna; 

 samt mindre fullständiga för Däggdjur och Foglar. (Se derorn vid den speciella afhand- 

 lingen af dessa klasser). I fall det hade fallit författaren in , att uppställa sitt system sche- 

 matiskt, så hade han säkert ej undgått att uppfatta vida flera, t. ex. Glires, såsom natur- 

 liga grupper. Men man må ej begära allt af en enda. En uppställning af djurriket, efter 

 de ofvan anförda utkasten, skulle få ungefär följande utseende: 



