22 C. J. SUNDEVALL, 



A. Rödblodiga djur (evaifia). 

 1:0 Med lungor (luftandande). 



a) Vinglösa. 



1 Tvåfotade: Menniskan. 



2 Fyrfotade vivipara: större delen af Däggdjuren (vidare fördelning, se längre fram). 

 3 ovipara: Sköldpaddor, Ödlor, Krokodil. 



4 Fotlösa, fjälliga: Ormar. 



5 Vattendjur med utseende af fiskar: H valarna (hit föres äfveu Phoca). 



b) Bevingade (flygande; äfven luftandande). 



6 Mellanformer (Vespertilio, Strutbio). 



7 Foglar (Om förslagen till vidare fördelning, se längre fram). 

 2:0 Med gälar (vattenandande). 



8 Fiskarna (en del vivipara; de öfriga äggläggande). 



B. Blodlösa djur (avaifia). 



1 Blötdjur (Malacia): blott de nyares Cephalopoder. 



2 Mjukskaliga (Malacostraca): nyare zoologers Crustacea. 



3 Skaldjur (Ostracoderma): Snäckor och Musslor. 



4 Insekter (Entoma): Insekter, Myriopoder och Arachnider tillhopa (vidare fördelning längre fram). 

 Echini, Asterios och Tethyce (Ascidiie?) tyckas uppföras jämte skaldjuren; för Lamast blir ingen plats 

 öfrig, om karaktererne följas. 



Acalephe (Actinia), Pnevmon (Medusa), Spongos (Spongia) blifva äfven utan plats, liksom de omtalade 

 Anneliderna och Maskarna: Daggmasken, Vattenskolopendern (Nereis) in. fl. 



Denna ordning följes i allmänhet uf författaren sjelf så vida, att de djurarter, af 

 alla eller flera olika klasser, som pläga såsom exempel anföras under hvarje särskildt ämne 

 (t. ex. mage, tarm, fötter, generation, födoämnen, lefnadssätt o. s. v.), oftast uppräknas 

 någorlunda efter densamma, såsom synes af den nyss lemnade innehållsförteckningen. 

 Detta lider dock många undantag och hindrar ej att ganska olikartade djur ofta uppräk- 

 nas tillsamman och ofta i anledning af hvarandra. Det sätt hvarpå de systematiska ut- 

 kasten framställas, visar ofta huru svårt det varit att vetenskapligen grundlägga dem, 

 samt huru förutfattade störande theorier och begrepp länge förvillat och bortblandat de 

 sammanställningar som nu tyckas oss böra följa af sig sjelfva eller åtminstone ej innebära 

 någon betydlig svårighet. — Aristotelis djursystem blef aldrig helt framstäldt förr än i 

 sednare tider, och först af Wotton, 1552, som i det närmaste höll sig till sin mästares 

 uppgifter och ej i systemet införde något djur efter egen erfarenhet, utan blott efter de 

 gamla författarna. Dock finner man här en klass tillagd: Zoophyta (Lib. X) som inne- 

 fattar Tethya, Acalepha, Pneumon, Spongos m. fl. h vilka af Aristoteles blifvit lem- 

 nade utan plats. De derefter följande Zoologerna, till och med Rajus, ändrade väl ofta 

 uppställningen något litet, fortsatte klassernas underfördelning och tillade mycket nytt, 

 men misskände alldeles det zoologiska systemets rätta beskaffenhet, h vilken Aristoteles 

 troget hade följt, i det de bildade underafdelningar efter accidentia, t. ex. efter djurens 

 nytta och användbarhet för menniskan, vistelseort o. s. v. Först Linné framställde 1735 

 ett nytt och rent zoologiskt system, sannolikt i samråd med sin vän och landsman Artedi 

 (Arct^edius) , som samma år drunknade i Leyden. 



I det föregående hafva vi sökt lemna en allmän bild af Zoologien med inbegrepp 

 af Anatomi och Fysiologi, sådan som Aristoteles framställt den för oss, samt af de me- 

 del han användt för att hopsamla så stort förråd som möjligt af underrättelser om de 

 -ärskildta djuren. Detta har till största delen skett genom andra, af hvilka han visserligen 

 ofta fått falska uppgifter; men han har dock fått veta mångfaldigt mera sannt, än han 



