OM ARISTOTELIS DJURARTER: DÄGGDJUR. 29 



Apor; omtalas blott II, kap. 5. 



1. Ilifrqxog (Pithecus; lat. Simia), Apa. 1. c. "Några djur utgöra ett mellanting 

 mellan menniskan och fyrfotadjuren, såsom Aporna, Markattorna och Babianerna". — För 

 öfrigt jämföres här apan ganska noggrannt med menniskan: hon är hårig; ögonlocken be- 

 skrifvas; hon böjer fötterna på samma sätt soin menniskan; . . . fötterna äro liksom stora 

 händer, med fingrarna bildade liksom på händer ... De begagnas äfven såsom händer . . . 

 o. s. v. — (§ 5) . . . hon tillbringar sin mesta tid såsom varande fyrfotadjur mera än upp- 

 rätt, men hon saknar svans, såsom varande tvåfotad, eller har blott en helt liten, såsom 

 ett tecken (till hennes natur af fyrfotad). 



Af det sista yttrandet inses att Pithecus på detta ställe utmärker den nordafrikanska, svanslösa Simia 

 sylvanus, hvars anatomi sednare lemnades af Galenus. Aesopus berättar i en af sina fabler att Apor fördes till 

 Athén af skeppare, men han säger ej h varifrån; ej heller säger han någonting om svansen, ehuru han ofta nämner 

 dessa djur. Märkvärdigt är att Herodot ej tyckes omtala någon sort af Apa. Han nämner blott Cynocephali 

 bland djuren i nuvarande Tunis. Dock torde det vara de stora Aporna (Cynocephali rec.) som han på ett par 

 ställen kallar Björnar i Afrika. 



2. Kfjfiog (Cebus), Markatta. Ibid. § 1: Cebus är en apa, som har svans. — § 5: . . . 



Cebi hafva svans, såsom vi förut nämnt. Men deras inre delar som blifvit undersökta 



likna dem hos menniskan. 



På det anförda stället skiljer författaren bestämdt mellan tre sorter Apor: Pitheci, Cebi och Cynocephali, 

 och då han säger att Cebus är en Apa med svans, så blir det högst sannolikt att dermed menas en af de lång- 

 svansade afrikanska arterna, nämligen isynneihet Cercopithecus subviridis, som är allmän i Sennaar, och som troligtvis, i 

 forntiden liksom nu, fördes derifrån till Egypten. Annars passar uttrycket "Apa med svans" äfven på följande art. 

 Namnet Cercopithecus (xeQxoTH&rjxog; Svansapa) tyckes vara af yngre ursprung, men namnes af Plinitjs 

 VIII, 21, och sednn af flera författare. 



3. KvvoxéyaXog (Cynocephalus), Babian. Ibid. § 1: Först anföres namnet, jämte 



Apans. Sedan: . . . Äfven Cynocephali hafva lika skapnad med Aporna; men de äro 



större och starkare och hafva ansigtet mera hundlikt. Äfven äro de vildsintare och hafva 



hundlika, starka tänder. 



Denna Apa är Simia hamadryas L., som, enligt Ehrenberg, var typen för de gamla Egyptiernas Anubis, 

 Thoth och Cynocephalus, hvilka ymnigt finnas afbildade i målning och skulptur. Hon lefver ej nordligare än i 

 Sennaar, men är högst allmän i Abyssinien. Märkligt är att Cynocephali ej omtalas af Herodot från Egypten, 

 utan blott från den fruktbara delen af Libyen (S.O. om Atlas. Herod. IV, 191). 



4. XoiQoni&rixog (Choeropithecus; Svinapa)? namnes allenast II, 7. 1, hvarest om 



Kameleonten säges: hans ansigte är nära likt Choeropitheci. 



Då ingenting mera anföres, kan arten svårligen bestämmas; men sannolikt menas antingen den föregående 

 (Cynocephalus) eller någon närslägtad art från Nilländerna, såsom S. anubis eller leucophaa. 



Chiroptera 

 omtalas såsom flygande djur, men få ingen bestämd plats i systemet åt sig anvisad. De 

 flygande Däggdjuren uppföras under namn af Dermoptera, till skillnad från flygande 

 Insekter och Foglar (se förut sid. 20: I, 5. 4); men hit räknas äfven den nedanstående A lö- 

 pe x. Namnet Dermoptera förekommer första gången I, 1. 9, med tydligt afseende på de 

 hinnvingade Insekterna, men sedan blott såsom benämning på flygande Däggdjur. 



5. NvxtsqIs (Nycteris; lat. Vespertilio), Flädermus, i allmänhet. I, 1. 9: (Är ett 

 flygande djur, men) har fötter. — Ibid. § 12: synes blott om natten. — I, 5. 4: har 



