34 C. J. SUNDEVALL, 



äro torra och utsugade, liksom hundens. Det ger äfven ifrån sig ett starkt luktande vä- 

 der och lika beskaffad urin, hvarföre hundarne vädra på träden; ty det kastar vatten, 

 liksom hunden, med upplyftadt lår. Det ger t. o. m., genom andedrägten, lukt åt sin 

 föda och de inre delarne lukta starkt. — VIII, 27. 6: Lejon finnas i Europa mellan 

 Achelous och Nessus [såsom nyss förut]. 



IX, 2. 11: Lejonet är fiende till Thos; — IX, 7. 2: dödas af samma gift som Pardalis 

 (se n:o 15); — IX, 31. 1-3: det är argt då det äter; men saktmodigt då det mättat sig; 

 det är ej misstänksamt . . . och leker med sina kamrater ... Då man under jagten får se 

 Lejonet, flyr det ej och fruktar ej heller. Då det ser sig underlägset, viker det undan 

 med vanlig gång och vänder sig tidtals om; men då det uppnår tät skog flyr det med 

 snabbhet. . . . Under starkt och fortsatt lopp springer det utsträckt, liksom hunden (och 

 ej trafvande). Sjelf förföljande, kastar det sig på sitt rof. Det är sannt, som berättas, 

 att det mest af allt fruktar elden, såsom redan Homerus säger . . . och att det anfaller 

 den af h vilken det blifvit såradt; men om någon kastar (med spjutet) utan att träffa, så 

 anfaller det väl äfven denne, griper och skakar honom, men släpper honom oskadd ifrån 

 sig med blotta fruktan. Intill städerna komma de, och anfalla menniskor, då de bli gamla 

 och oskickliga till jagt samt få dåliga tänder. De lefva många år, ty ett skadadt Lejon, 

 som blef fångadt, hade många tänder sönderbrutna, hvilket några ansågo för ett bevis 

 att det hade lefvat många år. ... Af Lejon finnas två slag: det ena är rundare, med 

 krusigare mahn, och räddare; det andra längre, räthårigare och modigare. Ibland fly de 

 med svansen mellan benen såsom hundarna. Man har sett ett Lejon som ville anfalla ett 

 svin, men flydde då detta reste borst och satte sig till motvärn. Det är ömtåligt för 

 skador i underlifvet, men uthärdar mycket i den öfriga kroppen och har starkt hufvud. 

 Från sår af Lejonets tänder eller klor flyter ett blekt var, som ej kan borttvättas från de 

 bindlar och svampar som insugit det. Botemedlen äro desamma som för hundbett. 



Den för oss märkligaste uppgiften är den, om Lejonets förekommande i Europa; meu ehuru denna un- 

 derrättelse lemnas pä 2:ne långt åtskilda ställen (se ofvan VI oeh VIII), så sker detta tyvärr blott med samma, 

 få ord, hvarmed detsamma berättas af Herodot (VII, 126). Man kunde dock hafva väntat af Aristoteles ett 

 par egna ord, som bejakade eller förnekade hans föregångares uppgift! ■ — ■ Herodot nämner att Lejon finnas "mel- 

 lan Achelous och "Nestus", som flyter genom Abdera", i anledning deraf, att under Xerxes tåg mot Grekland, pä 

 en stor omväg genom Macedonien (480 f. C. f.), hade Lejon dödat några af arméens lastkameler, men inga andra 

 djur. Detta är en berättelse som Herodot kan hafva hört i Persien och man skulle kunna föreställa sig att den 

 vore uppgjord för att förklara förlusten af några Kameler som gått förlorade genom slarf, eller om natten blifvit 

 anfallne af Vargar, hvilka Perserne ansett för Lejon. Då Aristotelis uppgift har alltför mycket utseendet af att 

 vara lånad från Herodot, så inses, att den ej kan antagas såsom säkert bevis att Lejon ännu funnos qvar i 

 Macedonien på hans tid. Dessa orden stå, på båda ställena, alltför väl tillsamman med den öfriga meningen för 

 att kunna vara, efter Aristotelis tid, inskrifna ur Herodot. Emellertid tyckes det som om de sist lemnade ut- 

 förliga uppgifterna (IX, 31), hvilka i allmänhet väl öfverensstärama med dera, som vi under sednare åren fått frän 

 Afrika, skulle vara inhemtade af kunniga Lejonjägare i Macedonien, och ej förskrifva sig från Afrika: deruti talas 

 om skog, städer, svin. Afven historien om det fångade Lejonet, som ansågs vara gammalt etc., tyckes vara be- 

 rättad från nära håll; af hvilket allt det åtminstone blir sannolikt att Lejon ännu funnos qvar i Macedonien 

 omkring 330 f. C. f., ehuru de, såsom författaren sjelf säger, varit ganska sällsynta. Att Lejonet äfven under 

 äldsta sagotider ej varit allmänt och blott högst sällan förekommit nedåt Grekland, synes af det sätt hvarpä det 

 omtalas i berättelserna om Hercules. Underrättelserna i 8:de boken tyckas mest vara tagna efter fångade djur, 

 sannolikt i Macedonien; men några föregående, hvaraf en del äro oriktiga, äro uppenbart hopsamlade från flera 

 olika häll oeh äldre. Märklig är äfven underrättelsen 'om två varieteter af Lejon, hvilka tyckas vara desamma som 

 de båda, hvilka ännu finnas i både norra och södra Afrika. Dessa tvekas dock mest utmärka sig genom den kor- 

 tare eller längre sträcka som upptages af hannens mahn. 



18. Avyl (Lynx), Lo. II, 2. 10: har liksom en half Astragalus; — II, 3. 4: ka- 

 star vattnet bakut liksom Lejonet, och — V, 1. 2: paras liksom det. 





