OM ARISTOTELIS DJURARTER: DÄGGDJUR. 37 



25. 4>coxt] (Phoca; lat. Vitulus marinus), Säl, Skälhund. I, 1. 9: har fötter, fastän 

 ofullkomliga; — I, 4. 1: föder lefvande ungar (liksom de öfriga håriga djuren); — I, 9. 2: 

 saknar yttre öra, men öronöppningen är tydlig. — I, 14. 7: Njurarna sakna ihålighet. 

 De likna Oxens, men äro fastare än hos andra djur. 



II, 1. 7: Phoca är liksom ett stympadt fyrfotadjur; ty tätt efter skullerbladen har hon 

 fötter som likna händer, liksom björnens, ty de äro 5-fingrade och hvarje finger har 3 

 ledstycken samt en icke stor klo. Bakfötterna likna väl de främre till fingrarnas antal, 

 leder och klor, men till yttre utseendet likna de en fiskstjert; — II, 2. 1: Svansen är 

 helt liten och liknar hjortens. — II, 3. 9: Phoca har alla tänderna skarpa (är skarp- 

 tandad på alla tänderna; järnf. sid. 30, otn Rofdjur i allmänhet), och visar derigenom 

 likhet med fiskarna. — II, 11. 5: saknar gallblåsa. — II, 12. 12: äfven Salen har kluf- 

 ven tunga. 



III, 16. 1: har spenar och mjölk såsom alla verkligen vivipara djur. — V, 2. 4: paras 

 på samma sätt som de, hvilka kasta vattnet bakut, och, liksom hundarne, hänga de länge 

 tillsammans, ty hannens könsdelar äro stora. 



VI, 11. 3 & 4: Salen är ett tvetydigt (amfibiskt) djur, ty han emottager ej vattnet, 

 utan andas, sofver och ynglar på land, vid stranden, liksom landtdjuren; men han till- 

 bringar sin mesta tid och lifnärer sig i hafvet, hvarföre han måste omtalas bland vatten- 

 djuren. Han hörer till de fullkomligt vivipara djuren och framföder lefvande ungar samt 

 efterhörd m. m. liksom boskapen. Ungarne äro en eller två, högst tre. Honan har två 

 spenar och daggar ungarna såsom fyrfotadjuren. Liksom menniskan kan hon yngla vid 

 alla årstider; men oftast tillsammans med de första getterna [d. ä. tidigt på våren]. Då 

 ungarne äro omkring 12 dagar gamla för hon dem i hafvet flera gånger om dagen och 

 tillvänjer dem småningom. Djuret kryper framstupa och går icke, emedan det ej kan 

 stöda på fötterna. Det kan böja och sammandraga sig, ty det är köttigt och mjukt och 

 har broskartade ben. Det är svårt att med våld döda en Säl, om ej genom slag på tin- 

 ningen, ty kroppen är köttfull. Lätet liknar Oxens. Honans yttre könsdelar likna Rockans, 

 men det öfriga är såsom hos qvinnan. 



VIII, 2. 2: Han qväfves om han ej har tillgång på luft; — VIII, 7. 5: han är det 



enda fyrfotadjur som söker sin föda i hafvet. — IX, 2. 1: De Salar, som lefva på samma 



ställe, slåss (då de hafva brist på föda): hannarna sinsemellan och honorna sinsemellan, 



till dess endera blir dödad eller fördrifven, och ungarna på samma sätt. 



Utan tvilvel har Aristoteles sjelf sett och noga undersökt en Phoca (förmodligen af den i Medelhafvet 

 vanligaste arten: Ph. monachus), och detta har säkert skett innan han började skrifva sitt arbete om djuren; ty uti 

 de första böckerna finnas, såsom ofvan synes, talrika, korta, såsom exempel begagnade beskrifningar af yttre de- 

 larna, som i allmänhet äro riktiga och visa egen undersökning (om öron, fötter, svans, tänder, tunga m. m.); men 

 benen sägas oriktigt vara broskartade. I beskrifningen af lefnadssättet röja sig fiskareberättelserna, t. ex. om stri- 

 derna (IX, 2). 



G Ii res (Gnagare) 

 finnas ingenstädes afskilda såsom en egen, större grupp. Märkvärdigt är att Ekorren 

 alldeles ej namnes. Han omtalas under namn af öxihqos (Sciurus) af ./Elianus, som dock 

 skref i Italien. — Ett sannolikt hithörande djur namnes förut (n:o 6) under namn af 

 Alopex. 



