40 C. J. SUNDEVALL, 



II, 42: 3: Omkring sjön Bolba i Sycinum [sannolikt i Macedonien] och äfven annorstädes, 

 finnes en sort Harar som tyckas hafva 2:ne Lefrar, emedan delarna äro långt skilda (?), 

 såsom uti foglarnas lunga. 



Hos Haren, Lepus timidiis, är superfoetationen ej så mycket regel, som författaren trott, men säges dock 

 verkligen finnas. Blodets brist på trådighet beror derpå, att det blifvit undersökt hos djur som varit häftigt jagade. 

 Den Egyptiske Haren är en annan, men närstående art, L. cegyptius Geoffr. — De som sägas finnas vid sjön 

 Bolba kunna möjligtvis vara af något annat slägte, men alla Harar och flera andra gnagare hafva tämligen starkt 

 2-delad 1 ef ver. 



32. Aayoibg (Lagous) är ett annat namn på Haren. Det namnes allenast på ett 

 ställe: VIII, 27. 4; där den Egyptiske Haren först kallas Logous, sedan Dasypus. iEsoPUS 

 brukar endast detta sednare namn. 



Bestiolee 

 finnas, liksom Glires, blott särskildt, artvis omtalade. 



33. E/lvog (Echinus; lat. Herinaceus), Igelkott. I, 6. 2: Håren hafva form af 

 taggar ... — III, 1. 2: Testiklarne äro belägne inom kroppen. — III, 10. 3: Håren äro 

 så hårda, att de likna taggar. — V, 2. 2: De paras upprätta med buksidorna motsatta. — 

 IX, 7. 5: Man har flera gånger iakttagit att Igelkotten har en förkänsla af vädret, så att 

 de, som ligga i jorden, vid växlingen mellan nord- och sydvind, förändra sina hål; men 

 de som uppfödas i husen byta om väggar; hvarföre en person i Byzantium härefter kunde 

 spå väderväxlingar. 



Vanliga Igelkotten, Erinaceus europceus. Kullas vanligen af författaren E"/ivog %£Qgäwg, E. terrestris, 

 till skillnad från &aXazziog, marinus, som är Sjöborren, de nyares slägte Echinus. 



34. MvyaÅrj (Mygale). VIII, 23. 3: Betten af Mygale äro skadliga för hästar och 



andra dragdjur; ty derefter bli blåsor. Skadligast är bettet af en som är drägtig, ty i 



detta fall brista blåsorna. 



Detta är allt som säges om Mygale, hvilken dock enligt traditionen är densamma som latinarnas Mus 

 araneus och vår Näbbmus, slägtet Sorex, hvaraf i södra Europa finnas flera arter. Afven hos Herodot (II, 

 kap. 67) utmärker namnet Mygale den något större art, som ofta finnes balsamerad i Egyptens katakomber. Om 

 detta slägte, som innefattar de minsta af alla Däggdjur, äro sagor gängse i flera länder. De hafva alltför liten 

 mun att kunna bita ett större djur; men den allmänna sagan om skadligheten af deras bett torde dels härleda sig 

 från deras ovanliga utseende och ondsinta lynne; dels, i de södra länderna, från förväxlingen med ett tämligen stort 

 skorpionartadt djur, Galeodes eller Solpuga, hvars bett lärer kunna förorsaka smärta. 



35. AgnéXa% (Aspalax; lat. Talpa), Mullvad. I, 1. 11: bygger sig ett bo. — 

 I. 8. 3: Saknar ögon, ensam bland de vivipara djuren. Så kunde man tycka det vara, 

 men det förhåller sig ej fullt så. Han ser visserligen icke och har ej tydligt synliga ögon; 

 men om huden aftages, så finnes derunder ett litet, svart öga på sitt vanliga ställe . . . 

 outbildadt och täckt af huden. — IV, 8. 2: (Här återupprepas, något utförligare, det nyss 

 sagda och vidare:) Dessa ögon hafva alla de samma delarna som tillhöra verkliga ögon: 

 det svarta och det som ligger innanför det svarta, den så kallade pupillen, samt ögon- 

 äpplet (hvitögat), dock mindre än på ett synligt öga. Utåt märkes intet af detta genom 

 den tjocka huden, emedan det är från början hindradt i sin tillväxt; men ifrån hjernan, 

 där hon förenas ined ryggmärgen, utgå två seniga, starka föreningsband {något) mot 

 ögonens rum, men de sluta vid de öfre hörntänderna [de stora nervi labiales superiores, 

 som gå till morrhåren]. — VIII, 27. 2: I Baeotien, omkring Orchomenus, äro Mullvaderna 



