42 C. J. SUNDE V ALL, 



i Epirus ce hvardera 1£ amphora mjölk. Den som mjölkar dem står upp, emedan han ej 

 skulle räcka i sittande ställning. ... De största boskapsdjur äro de, som efter Kung 

 Pyrrhus kallas de Pyrrhiska (jämf. nedan VIII, 9. Vidare om växter, som öka mjölken, 

 m- m# ) # — Ibid. 9: Omkring Torona [i Macedonien] mjölka korna hela året, utom några 

 dagar före kalfn ingen. 



IV, 10. 1: De drömma liksom andra fy rf o ta djur. — IV, 11. 7: Oxen har groft ljud, och 

 honan gröfre än hannen. — V, 2. 3 (om parningen). — V, 25. 2: De besväras af löss och 

 fästingar (Crotones). — VI, 17. 4 och 6 (den häftiga parningsdriften beskrifves) ... — 

 Ibid. 10 (Kons rening afhandlas; äfvenså i slutet af VI, 21). — VI, 21. 1 (Parningen af- 

 handlas utförligt). — Ibid. 2: De äro dertill skickliga redan vid ett års ålder ... men ännu 

 säkrare vid två . . . Kon kalfvar i 10:de månaden (olika uppgifter anföras); hon kan kalfva 

 så länge hon lefver. Föder en, sällan två ungar. — Ibid. 3: De lefva 15 år, men äfven 

 20 ... . Starkast äro de i 5:te året ... — § 4: Växlar tänder i andra året; ej alla på en 

 gång, utan liksom hästen. (Vidare: om klöfsjukan, mjölken och åter vidlyftigt om parning, 

 conception m. in. d.) — VII, 7. 3: i nafvelsträngen finnas 4 blodådror. 



VIII, 8. 1: De dricka sugande. — - VIII, kap. 9: (Hela kapitlet handlar om födan, göd- 

 ningen); på de äldre plägar man göra inskärningar genom huden och inblåsa luft då de 

 gödas. — De yngres horn kunna, uppmjukade med vax, lätt utdragas till hvad skapnad 

 man vill. . . . Då Korna flera år få vara obesprungna växa de, hvarföre man i Epirus 

 lemnar de s. k. Pyrrhiska Korna 9 år utan att bespringas. ... Af dem sägas omkring 40 

 stycken finnas, som äro Konungens egendom. De kunna ej lefva i andra länder, ehuru 

 man gjort försök dermed. — VIII, 10: De söka rent vatten. — VIII, 20. 11: de äro un- 

 derkastade farsoter. — VIII, 22. 2: Boskapshjordarna äro utsatta för två svåra sjukdomar: 

 Podagra och Feber (xqccvqoq. Dessa beskrifvas). Af feber dö de hastigt och då de öppnas 

 befinnes lungan ruttnad. — VIII, 23. 6: Om vattnet ej är rent, kallt och oblandadt, så 

 dricker Oxen ej deraf. — VIII, 27. 3: I Syrien hafva Oxarna malm öfver bogen. — 

 Ibid. 4: I Egypten äro de större än i Grekland. — IX, 5. 1: Korna beta flockvis enligt 

 vana; men om en går bort, så följa de andra efter. . . — IX, 37. 3 (Kastrationen beskrifves). 



37 b. Vilda Oxar, II, 2. 4: finnas i xirachosien. De afvika från vår tamboskap 

 liksom vildsvinen från de tama svinen. De äro svarta, af stark byggnad, kroknosiga 

 och med mera bakåtliggande horn. 



'PO 1 



Uti denna korta beskrifning tycker man sig, med Wiegmann, någorlunda säkert igenkänna Buffeln, Bos 

 bubalus, som ej blef känd i Europa förr än under medeltiden. Han anses ursprunglig från Indien, men torde liafva 

 funnits vild äfven i det derifråu ej långt afliigsna Arachosien, det nuvarande Afganistan. 



38. B6i'ccgog (Bonasus). II, 2. 3: är vild och behornad; har malm långsåt halsen 

 såsom hästen. — II, 2. 10: Dessutom äro några djur tvåklöfvade ined niahn, och hornen 

 böjda emot h varandra, såsom Bonasus i Paeonien och Maedice [h. e. norra Macedonien]. — 

 II, 12. 1: Bonasus har alla de inre delarna lika oxens. 



IX, 32: Bonasus finnes på berget Messapium, som skiljer Pa?oniska landet från det Ala> 

 diska [sednare kalladt Moesia, nu BulgariaJ. Paeonerna kalla honom Monapus. Till stor- 

 leken liknar han Oxen, men Kon är tjockare, ty han är ej långsträckt. På hans hud 

 kunna 7 personer ligga. För öfrigt liknar han Oxen, men har mahn ända till bogen så- 

 som nästen. Håret är mjukare än hästens och mera sammandraget. Färgen är gulbrun, 

 men den djupa och ända till ögonen utsträckta malmen är tät och af en färg mellan grått 



