44 ' C. J. SUND EV ALL, 



får äta ekollon, så kasta de fostren. — VIII, 27. 3: I Syrien hafva fåren alnsbreda svan- 

 sar [Herodot ointalar detsamma III, 113, och dessutom får med lång svans, som dragés 

 på en liten kärra, liksom ännu sker]. — I Afrika hafva hanlammen horn redan vid fö- 

 delsen; i Pontus och Scythien sakna de alldeles horn. — IX, 4. 1: Fåren äro milda och 

 dumma och fördraga den sämsta behandling . . . (etc. om deras seder i hela kapitlet). — 

 IX, 23. 4: De äro utsatte för likså många sjukdomar som menniskan. — IX, 27. 25: De 



äro fiender till biet. 



Blott tama Fåret, Ovis aries, omtalas här, med mycken kännedom, ehuru blandad med talrika fabler, hvaraf 

 en stor del här äro uteleranade. Ingen vild race namnes. 



42. Tpdyog (Tragus; lat. Hircus), Bock. IV, 9. 6: (lätet, se Ovis). — V, 12. 9: 

 Feta bockar äro mindre tjenliga till fortplantningen; hvarföre äfven ofruktsamma vinrankor 

 i Grekland sägas likna bocken {tQccyäv). — VI, 17. 2: Bockarna slåss vid parningstiden. — 

 VI, 26. 4: Vid samma tid svartnar ansigtet, bestänkt af sädesvätska. 



43. -d't£ (Aix; lat. Capra), Get. I, 9. 1: Alcm^eon säger orätt, att Getterna an- 

 das med öronen. — II, 3. 13: Hannen har flera tänder än honan. — III, 13. 1: har talg, 

 ej fett. — III, 16. 3: Herdarne på berget Oeta bränna de ofruktsamma Getternas jufver 

 med nässlor, hvarigenom de gifva mjölk, som först är blandad med blod och var, men 

 sedan blir ren. — IV, 10. 1: drömmer. — V, 12. 5 (om parningen; liksom Fåret). — 

 VI, 17. 9 (oin den periodiska reningen; liksom Fåret). — Ibid. 11; honans urin tjockare. 

 — VI, 19 (om parningen m. m.; mest liksom Fåret; se förut. Följande är olika:) Geten 

 lefver 8 år; men i Ethiopien 10 till 11. För Getterna utväljer man ingen ledbock, eme- 

 dan de äro af ostadig, hetsig och lättrörlig natur. 



VIII, 12 (Om föda, skötsel m. m.) — VIII, 27. 3: Vilda Getter finnas icke i Afrika. I 

 Syrien hafva Getterna öron af ett spanns och en handbredds längd och hos många hänga 

 de tillsammans ned mot marken. I Lycien klipper man Getterna, liksom annorstädes 

 Fåren. — Ibid. 4: I Egypten äro Getterna lika stora som i Grekland. — IX, 4. 2: Om 

 man griper om ändan af det håriga skägget på en Get, så stå de öfriga liksom försagda 

 och se på denna. . . . De äro ömtåligare för köld än Fåren. . . . Under hvilan lägga de sig 

 familjevis; men då solen lutar till nedgången säga herdarne att de vända sig ifrån hvar- 

 andra. — IX, 7. 1: Då de vilda Getterna på Creta såras af en pil, söka de Dictamnus, 

 som tyckes vara ett medel att från kroppen utdrifva kastvapen. 



Utom de vanliga tama Getterna, Capra hircus, omtalas här den ännu i Levanten allmänna varieteteu 

 med långa hängande öron, ehuru dessa väl ej ofta torde bli så långa som de här beskrifvas (C. manibrica); — 

 samt den vilda Geten på Creta, som väl ännu finnes, men ej är med säkerhet känd. Vilda getter, af obekant art 

 eller race, finnas ännu i sjelfva Grekland, enligt v. d. Muule (Ornith. Gr. p. 2), som äfven omtalar Genisen (Rupi- 

 capra) derifrån. 



44. XijuaiQa (Chimsera). III, 16. 8: Mjölken ökas af bönor bland fodret hos Fåret, 



Geten, Kon och Chimaera. 



Endast på detta ställe anföres namnet Chimaera, som utmärker en viss (liten?) varietet af vanliga tam- 

 geten, och skall vara det gamla grekiska namnet på Geten. 



45. Bsfiatig (Bubalis). III, 6. 1: Blodet löpnar mera än Hjortens, men mindre 

 än Fårets. 



Endast detta anföres oin Bubalis i Hist. Animalium, men i arbetet De partibus Anim. III, 2, säges Bu- 

 balis hafva horn. Herodot uppräknar Bubalis, IV, 192, bland Libyens ökendjur, och Pmnius säger, VIII, 15 

 (eller 38), att "den okunniga mängden ger åt de germaniska Urus och Bisou, namnet Bubalus, som tillhör ett 



