48 C. J. SUNDEVALL, 



Wiegmann grundat siu förmodau, att Hippelaphus vore den indiska Ant. picta, som liar enkla horn liksom Ant. 

 dorcas. Men om betydelsen af namnet Dorcas kunna vi anföra, att Oppianus omtalar Dorcas eller Dorcus så- 

 som inhemsk i Spanien, och att Athenj£US, som skref i ltom, omtalar att "understundom kringbäras Dorcades 

 (till salu. IX, 55). Deremot lemnar jEliantjs en beskrifning af Dorcas från Libyen (VII, 47), hvari man med 

 säkerhet igenkänner Antilope dorcas, och Herodot uppräknar denna, under namn af Zorcas (CnQxag), bland Afri- 

 kas ökendjur. 



51. JI(>o£ (Prox)? II, 11. 5: saknar gallblåsa (liksom hjorten). — III, 6, och III, 

 14. 2: (Blodet uppgifves, på båda dessa ställen, förhålla sig som hos hjorten; se därstädes). 



Af dessa tre nog ofullständiga uppgifter kan man endast sluta, att djuret varit närslägtadt med Hjorten, såsom 

 äfven af andra författare synes. Man kan således för säkert antaga, att det varit antingen Dofhjorten (C. dama) 

 eller samma djur som den nyss omtalade Dorcas, d. v. s. Rådjuret (C. capreolus). Detta scdnare synes mig 

 t. o. ra. det enda antagliga, emedan Dofhjorten tyckes vara ursprunglig från Nuinidien (sydliga Algier) samt möj- 

 ligtvis äfven södra Spanien, och något sednare torde hafva blifvit derifrån införd till Italien så väl som till Grek- 

 land och Syrien, i hvilka länder han dock snart blifvit förvildad. Enligt v. D. Muhle (Orn. p. 1) skall han 

 ännu finnas vild i Grekland, Han omtalas först af Plinius under uainn af Platyceros. ^Elianus säger (1. c.) att 

 Dorcas, Zorcas och Prox äro samma djur, och Aiustoteles nämner ej Prox och Dorcas tillsamman. 



52. TlaQdiov (Pardium). II, 2. 3 och 4: Det djur, som kallas Pardium, har, lik- 

 som Hippelaphus, mahn öfver bogen; men båda hafva en mindre sådan frän hufvud 

 till bog. . . . Båda äro behornade och tvåklöfvade. 



Ehuru obetydliga dessa uppgifter äro, så kan man dock af dem, jämte namnet, med tämlig visshet be- 

 stämma, att djuret är Giraffen, Camelopardalis gira/a, om hvilken muntliga berättelser kommit genom Egypten, 

 från Seunaar och Kordofan. Det är det enda djur med horn och två klöfvar, hvilket är så fläckigt att det kunde 

 fä namn efter Panthern (Pardalis). Uti andra inanuskripter skall namnet hafva varit skrifvet Hippardiura QinnttQ- 

 åiov; hästpanther), hvilket synes vara att föredraga, såsom redan WlEGMANN anmärkt. Giraffen kallades af Pli- 

 nius Nabus (eller Nabis) och Camelopardalis, utan att Aristotelis uppgift tyckes hafva varit honom bekant. 



53. Kdjui]Åog (Camelus), Kamel. II, 1. 8: Kamelen, både den Bactriske och den 

 Arabiske, går fot för fot (liksom Lejonet; jämf. där, förut, n:o 17). — II, 2. 5: Egen för 

 Kamelerna är puckeln på ryggen. Den Bactriske har två, den Arabiske blott en. 

 Dessutom hafva de ännu en puckel undertill, lik den öfre, på hvilken kroppen stöder då 

 de hafva lagt sig med böjda knän. Honan har 4 spenvårtor, liksom Kon, och svansen 

 liknar Åsnans, men köndelarna äro vända bakåt. De hafva ett knä på hvarje ben och 

 icke flera leder, såsom några säga [Herod. III, 103]; men det synes till följe af den högt 

 upplyftade buken. [Sannolikt menas här att de ej hafva flera leder än andra djur, men att 

 knäet synes bättre än på dem]. Astragalus liknar Oxens, men den är smal och liten för 

 ett så stort djur. — § 6: Kamelen är tvåklöfvad och oliktandad [se förut, Pecora, II, 

 3. 8J. Han är tvåklöfvad på så sätt, att baktill är (foten) litet klufven, ända till andra 

 fingerleden, men framtill är den klufven, ungefär till första fingerleden, i fyra spetsar 

 och uti klyfterna är där något, liksom hos Gässen. Undertill är foten köttig såsom 

 Björnens, h vårföre man sätter skor på dem som föras med i krig, då de få ond t. — II, 

 3. 2: Honan har två jufver men fyra vårtor, liksom Kon. — Ibid. 4: Äfven hannarna 

 kasta vattnet bakåt; — Ibid. 8: Kamelen saknar horn fastän han är oliktandad. — III, 

 16 (v. 15). 2: Den tunnaste mjölk är kamelmjölken. 



V, 2. 4: Under parningen sitter honan ned, men hannen omfattar och betäcker, icke 

 frånvänd, utan i samma ställning som andra djur, och dermed fortfara de hela dagen. 

 För detta ändamål gå de ut i öknen och ingen annan får nalkas än deras skötare. Ka- 

 melens han-del är så senig att man deraf gör bågsträngar. — V, 12. 13: Kamelen kastar 

 vattnet och paras, såsom förut sades, bakåt [dock ej alldeles så, V, 2. 4]. Parningstiden 

 inträffar, uti Arabien, i September till Oktober (Msemacterium). Drägtigheten räcker 12 





