OM AKISTOTELIS DJURARTER: FOGLAR. 65 



9. 'Yffytg (Hybris). IX, 13. 3: Hybris, hvilken somliga påstå vara samma fogel 

 som Ptynx, ser icke om dagen, men om natten jngar han liksom örnarna \ccsror; tydlig 

 felskrifning i stället för: Ugglorna]; och han strider så häftigt med örnen, att båda ofta 

 tagas lefvande af herdarna. Denne lägger två hgg och bygger bo i klippor och grottor. 



10. Jlxvyl (Ptynx) namnes blott IX, 13. 3; se under föregående. 



Genom ett noggrannare jämförande af allt det som ofvan anföres om Ugglorna (n:o 1 — 10) kommer mau 

 till följande slutsatser. Det blir tydligt att författaren sjelf ej noga känt och ganska föga undersökt dessa foglar; 

 lian nämner ej ett ord om de stora öronöppningaina hos några af dem. Men genom andra personer har han haft 

 tämligen riktiga underrättelser om alla de arter som finnas i Grekland. Dessa arternas namn haffa i grekiskan 

 varit lika obestämda som i andra språk. Blott den genom sin storlek utmärkte Ufven, Strix bubo, torde hafva 

 haft ett bestämdare namn: Bryas, n:o 8. — Hybris och Ptynx, n:0 9 och 10, äro uppenbart samma fogel, så 

 vida man ej haft ett eget namn för Strix ascalaphus, som dock nu skall vara sällsynt i Grekland. Under Hybris, 

 n:o 9, har författaren anfört sina sagesman, herdarna. (Fortsättaingen af denna strof finnes under Tranan, n:o 116). — 

 O tus och Scops m. fl. (n:o 2 — 5) äro de mindre arterna med fjädertofsar i hufvudet, h vilka vi pläga kalla 

 Ilornugglor: Strix otus, brachyotus och scops, hvilka arter sinsemellan något förväxlas. Det är tydligt att Otus 

 är den i Grekland allmänna Strix otus L. och att Scops, den minsta af Ugglorna, är S scops L. Men då det 

 säges att Otus flyttar bort om hösten, så menas uppenbart Str. brachyotus, hvilken dessutom, på ett annat ställe, 

 får namn af Scops, "som blott ses några få dagar om hösten", såsom verkligen händelsen är med S brachvotus. 

 hvilken endast under flyttningen besöker Grekland. — Aiscops (mo 5) utmärker de Hornugglor som ej flytta, 

 nämligen S. otus och scops. — "Eleus" (mo 6) måste vidare räknas hit. Detta ord bör utan tvifvel skrifvas 

 "Xeiog (hclius), då det ger begrepp om en Uggla som lefver i kärr eller åtminstone bland tufvor på fuktig mark. 

 Detta bestyrkes deraf, att denna Uggla säges vara fiende till Crex. Det är nämligen svårt att förstå huru en 

 Uggla skulle kunna fä någonting obytt med Crex, som lefver ute på fälten, helst på fuktiga ängar, så vida de ej 

 vistades på samma ställen. Vi kunna således med skälig visshet anse denna art för Jord- eller Kärr-ugglan, 

 Strix brachyotus, som strax förut visades vara förblandad under 2:iie andra namn: Otus och Scops. Hon säges 

 väl vara större än en tupp, hvilket är något för mycket, men med dylika jämförelser får man aldrig räkna noga 

 hos de gamle. — jligolius (mo 7) är ej närmare beskrifven än att han liknar den sistnämnda och är i rörelse 

 om natten. Dermed menas alltså en medelstor Nattuggla, och detta namn kan ganska väl på en gång utmärka 

 de båda i Grekland vanliga Nattugglorna, Strix aluco och S. flammea, hvilka sakna tofsar i hufvudet. — Slutligen 

 återstår blott namnet Glaux, som tydligen är gemensamt för hela uggleslägtet, liksom namnen Uggla, Eule, Owl, 

 Ulula. Men dessutom utmärker detta namn en bestämd art, som är den vanligaste, eller den som oftast synes, äf- 

 ven om dagen, i Grekland, nämligen de nyares Strix noctua. Det måste visserligen medgifvas att allt som ofvan 

 säges om Glaux, gäller eller kan gälla för hela Uggleslägtet, utom den alldeles falska uppgiften om vintersöm- 

 nen; men på ett par ställen namnes hon dock såsom art jemte andra arter (Otus, Scops ra. fl.), och emedan S. 

 noctua ej kan vara menad med något af de öfriga nio ugglemannen, sä niäste hon förstås under namnet Glaux; ty 

 det är ej sannolikt att just denna arten, S. noctua, skulle vara uteglömd, då alla de öfriga, som finnas i Grekland, 

 omtalas. Vi fä således följande ungefärliga bestämmelser: Strix noctua = mo 1 Glaux ; — S. otus = 2 Otus och 

 3 Nycticorax; — S. brachyotus = mo 6, Kärrugglan, som dessutom är inblandad under namnen Otus och Scops; — 

 S. scops = 4. Scops och 5, Aiscops, hvilka dock äfven synas vara något förblandade ined S. otus. — S. aluco 

 och S. flammea tyckas sammanfattade under mo 7; — S. bubo är mo 8 Bryas, och sannolikt äfven mo 9 och 10. 



Hos andra, yngre författare finner man ej en närmare bestämning af de flesta bland dessa namn, ty van- 

 ligtvis äro de af dem mera sammanblandade eller mindre tydligt framställda än af Akistoteles. Blott hos Athe- 

 NiEUS (IX, kap. 44 et 45, Ed. Sciiweigh.) finnes en frän Alex. Myndius lånad, god beskrifning af Scops, 

 som tydligen visar att han med detta namn menar de nyares Strix scops, hvilket ökar vissheten af den ofvan 

 gjorda bestämningen. De latinska namn (Ulula, Asio m. fl.), med hvilka Gaza öfversatt de grekiska namnen, äro 

 vida mindre bestämda än dessa sednare oeh beliöfva snarare att genom dem upplysas. Men flera författare, som 

 efter AiusTOTELES omtalat Ugglorna, hafva upptagit den af honom berättade fabeln: att "Otus, liksom Glaux", kan 

 fångas medelst dans. Punkts gör till oeh med fogeln sjelf, som han benämner Asio, till en dansare ("imi- 

 tatrix . . . ac parasita et quodam genere saltatrix": Plin. X, 23, i slutet) och Athenaus öfverflyttar. historien om 

 dansen till sin Scops, med några små tillägg. Dessa få yttranden hos de gamla författarna hopsamlades af Per- 

 raclt i hans beskrifning af Demoiselle de Numidie [Grus virgo L.], i Hist. de 1'Acad. III, part. 2. Med 

 en beundransvärd lättsinnighet läste han uti dem vida mera än de innehålla och, då han såg dem utom deras 

 sammanhang, kom han till den slutsatsen: att de gamles Scops vore ingen annan än de nyares Grus virgo, 

 hvilken varit väl bekant för de gamla författarna, som isynnerhet ointalat hennes fallenhet för att dansa och att 

 efterapa. Denna i sanning löjliga öfverflyttning af en Ugglas namn till en Trana, upptogs af Buffon ni. fl. och 

 föranledde Moeiiring att gifva den nämnda Grus virgo namnet Scops, hvilket man nyligen, utan vidare under- 

 sökning, har velat åter upptaga. — Med namnet Nycticorax förstås hos Aristoteles endast en uggleart (se ofvan). 

 Dess användande på en Ardea tillhör sednare tider. 



Q 



K. Vet. Akad. Handl. B. 4. N:o 2. ° 



