66 C. J. SUN DE V ALL. 



b) Dagroffoglar. 



11. l Ié$cc% (Hierax; lat. Accipiter), Hök. Både det grekiska och det latinska nam- 

 net äro, liksom det svenska, generiska namn för de mindre dagroffoglarna, som strax 

 nedan (n:o 12-22) uppräknas under mera speciella namn, men utmärka dock isynnerhet 

 de båda vanligaste arterna Astur palumbarius och nisus. Om "Hierax" anföres följande: 

 — I, 5. 4: han har vingar; — II, 11. 4: mjelten är ytterst liten; — VI, 6. 2: rufvar 

 äggen omkring 20 dagar; — VI, 7. 1: förvandlas ej till Gök (se art. Gök längre fram 

 n:o 91), men liknar Göken . . . blott till färgen, utom det att Hökens fläckar äro såsom 

 streck, Gökens såsom prickar; — § 2: Gökens storlek och flygt likna den minsta Hökens, 

 som vanligen ej synes vid den tiden då Göken ses; dock hafva de blifvit sedde tillsam- 

 mans. — § 3: Hökens ungar äro välsmakliga och feta. En sort hökar bygga på aflägsna 

 och branta klippor. — VIII, 5. 1: Båda Hökarna äro roffoglar: Phabotypus och Spi- 

 zias [se nedan], hvilka äro ganska olika till storleken. — VIII, 27. 4: Hökarne äro min- 

 dre i Egypten än i Grekland. — IX, 12. 2: De bygga på klippor; äta ej andra foglars 

 hjerta .... De jaga olika om sommaren (och om vintern). 



IX, 24. 1: Den starkaste af Hökarna är Triorches, näst honom är Aesalon, den 

 tredje är Circus; Asterias, Phassophonus och Pternis äro andra sorter. Men de 

 bred vingade Hökarna kallas Hypotriorchi; några, som äro mörkfläckiga, kallas äfven 

 Sparfhökar (Spizise), andra Kärrhökar (Helei) och Phrynologi (Paddsamlare). Dessa 

 föda sig lättast och flyga lågt. — § 2: Några säga att Höksorterne ej äro färre än dessa 

 tio, som äro sinsemellan olika. Ty några af dem slå dufvan då hon sitter på marken, 

 men jaga henne ej i flykten; andra anfalla henne endast då hon sitter på ett träd eller 

 annat föremål, . . andra jaga henne blott då hon flyger. — § 3: Det säges äfven att duf- 

 van känner dessa olika sorter så, att då den kommer, som blott jagar under flykten, blir 

 hon sittande stilla ... (o. s. v.). — Ibid. 4: I den del af Thracien, som förr kallades Oe- 

 dropolis, jagar folket småfoglar i sällskap med hökarna i en sjö. De förre slå med stän- 

 ger i vassen och buskaget för att skrämma småfoglarna, hvilka sedan ofvanifrån anfallas 

 af hökarna och förskräckta kasta sig till marken, där menniskorna döda dem med käppar 

 och dela med sig af rofvet åt hökarna. . . . 



De olika namnen på hökar, som nyss uppräknades (IX, 24. 1), äro de följande n:o 12-22. Sannolikt är 

 det rättast att anse, åtminstone de flesta af dem, lika obestämda som namnen Hök, Sparfhök, Falk m. fl. i de nu 

 lefvande folkspråken. 



12. TqioqxW (Triorches; lat. Buteo) säges vara den starkaste af Hökarna; se näst 

 ofvan. — VIII, 5. 1: är köttätande; så stor som Milvus; synes beständigt [hela året]. — 

 IX, 2. 4: Förtär Paddor och Ormar. 



Sannolikt menas här dels Falco communis (peregrinus), som är stark och djerf; dels Buteo vulgaris, som 

 förtär amfibier. Äfven sednare hafva dessa bada blifvit förväxlade. 



13. AiGuXatv (Aesalon), se under Hierax, strax ofvan. — IX, 2. 6 et 9: är fiende 

 till iEgypius och Räfven. 



Kan efter dessa uppgifter ej närmare bestämmas, än att han är en större Hök eller Falk (icke Örn). 



14. Kiqxos (Circus), den tredje till styrkan bland Hökarna (se förut). — IX, 2. 5: 

 ovän med Räfven. 



Afven denne blir efter de alltför knappa uppgifterna obestämd; men att dömma efter namnet, bör han vara 

 en af de arter som flyga i kretsar, såsom Gladan, och af ett ställe, som författaren anför ur Aeschylus (vid 



