70 C. J. SUNDEVALL, 



han ar en Bvag roffogel synes redan på näbb och klor, men att han flyger utmärkt väl är bekant och inses genast 

 af vingarnes form och storlek. Plinius skrifver namnet, på anförda ställe: Oripelargus (icke Oreipel . .). 



30. 'AXtdsTog (Haliaetus: Hafsörn). IX, 22. 3: Ett annat slag af örnar äro de som 

 kallas Haliaeti. Dessa hafva stor och tjock hals och böjda vingar samt bred stjert. De 

 bo omkring haf och skogar och neddragas ofta i djupet, då de gripa rof som de ej förmå 

 att upplyfta. — IX, 23. 3: Haliaetus har den starkaste syn och tvingar ungarna, medan 

 de ännu äro nakna, att se på solen. Den som är ovillig slår och vänder han, och dödar 

 den, hvars ögon först blifva tårfyllda; men den andre uppföder han. Han vistas omkring 

 hafvet och lefver af sjöfoglar . . . Han jagar en enda, som han urskiljer, och iakttager 

 när denne dyker upp ur vattnet; men när denne får se örnen, dyker han af fruktan åter 

 ned, .för att titta upp längre bort. Men Örnen, ledd af sin skarpa syn, ftyger vidare, 

 till dess han har qväft eller i flykten tagit vattenfogeln. Han anfaller ej flocken, ty han 

 afhålles deraf, att de stänka med vingarna. — VIII, 5. 8: lefver vid hafvet och fångar 

 vattenfåglar. 



Dessa berättelser tyckas grunda sig på uppgifter af olika personer om flera roffoglar som lefva vid vatten. 

 Den först anförda torde hafva afseende på Fisk ljusen, Pandion halietus; de två öfriga, med behörigt afdrag af 

 fabler, på Aquila nämna, kanhända äfven Haliaetus albicilla och Falco communis. 



31. AéTog 6 yvi]gtog (Aetos gnesius, d. ä. den äkta eller verklige Örnen). IX, 22. 3: 

 Ännu finnes en annan sort Örnar, som kallas äkta, och man säger att desse ensamme 

 bland alla foglar äro äkta (af oblandad race); ty de öfrige äro blandade och samman- 

 hör ade sinsemellan, både af Örnar, Hökar och Småfoglar. Denne är den störste af alla 

 Örnarna, större än Phene och hälften större än Örnarne, till färgen gulaktig. Han synes 

 sällan, liksom den så kallade Cym indis. 



Ungefär liksom n:o 28 tyckes denne vara ett foster af inbillningen. Ursprungligen afsågs viil deu egentlige 

 Omen, Aquila fulva, som för sin styrka och sina goda vapen, näbb, klor och vingar, samt däraf följande rof- 

 förmåga, alltid jemte Lejonet varit aristokratiens älskling bland alla folkslag. Men då personer, som ej närmare 

 kände Gamarna (Vultures), fingo se dessa, som äro betydligt större och till utseendet starkare än den vanlige Ör- 

 nen, samt dessutom flyga ännu vida vackrare och högre, under det de speja efter as, sii ansågo de dessa vara "de 

 äkta Örnarna". Här är tydligen Vultur fulvus antydd. 



32. 4*1^ (Phene)? VI, 6. 1: upptager och uppföder den unge som Örnen utka- 

 star; — VIII, 5. 1: är köttätande; större än Örnen, af askgrå färg. — IX, 22. 3: (se 

 föregående). — IX, 23. 2: Phene älskar sina ungar, och lefver väl. Hon matar [ungarna], 

 är välvillig, och uppföder både sina och örnens ungar, emedan hon upptager och föder 

 dessa sednare då Örnen utkastar dem. Sålunda upptager dem Phene, som för öfrigt har 

 fläck i ögat och ser illa. 



Af det som namnes VIII, 5. 1 kan man förmoda att Phene är Vultur monaclms L. (V. cinereus auet.). 

 Allt det öfriga är en samling af fabler. Jag känner ej på livad grund medeltidens grainmatici och efter dem 

 Gaza, antagit att Phene är densamme som Plinii Aquila barbata (X, kap. 3 eller 11), "livilken äfven kallas 

 Ossifraga". Denne är sannolikt samme fogel som Aristotelis Percnopterus (n:o 29), de nyares Gypaétus bar- 

 batus, hvilken är den ende roffogel som med skäl kan kallas "barbatus". 



33. rvxp (Gyps; lat. Vultur), Gam. VI, 5. 1: Gyps bygger bo i otillgängliga klip- 

 por, hvarföre hans bo och ungar sällan synas, och derföre sade Herodorus, sofisten Bry- 

 sons fader, att Gamarne voro från ett annat, oss obekant land; ty . . dels hade ingen sett 

 deras bon, dels komma de oförmodadt, men talrika, och åtfölja krigshärarna. Boet är 

 väl svårt att få se, men har dock blifvit sedt. De lägga två ägg. — (Fullkomligt det- 

 samma upprepas åter IX, 12. 8; dock med någon liten olikhet i orden, och äggen sägas 



