72 C. J. SUNDEVALL, 



37. Tpixas (Trichas). Se under Cichla. — Är, enligt den derstädes gifna beskrif- 

 ningen, utan tvifvel T. musicus, som i Grekland är den allmännaste arten. 



38. iXtag (Ilias) namnes äfvenledes blott under Cichla. 



Han kan med säkerhet antagas vara en trast-art, och det synes ej troligt att Calamodyta turdoides här 

 skulle vara menad, då ingenting anföres om dess vistelse bland säf och vid vatten. De äldre oniitliologerne, från 

 Gessner och Bélon, anse honom vara den mindre trasten, Turdus iliacus L., som om vintern synes i Grekland. 

 Detta synes ganska sannolikt, men då måste man väl äfven antaga att beskrifningen (IX, 18. 2; se under n:o 35) 

 är oriktig och att där, i stället för "mindre brokig" (rjZtov noixilr]), borde stå: mera brokig. — Athe- 

 NiEUS benämner honom lilas (II, kap. 68) och berättar efter Alexander Myndius, att somliga benämna honom 

 Tylas, samt vidare att han lefver flockvis och bygger liksom Svalorna (af jord). Detta scdnare är dock, liksom 

 Athenjsi förutgående uppgifter om 3 sorter trastar, tydligen hemtadt ur Aristoteles (se n:o 35), men orätt an- 

 vändt, särskildt för lilas. 



39. KoTTv<pog (Cottyphus v. Cossyphus; lat. Merula), Koltrast. V, 11. 1: Värper 

 två gånger (om året). Kölden fördärfvar första kullen, ty han värper tidigast af alla 

 foglar; men den andra kullen uppföder han till slut. — IX, 14. 2: Kläder boet inuti med 

 ull och hår. — IX, 18. 1: Af Merula finnas två sorter; den ene är svart och finnes öf- 

 verallt. Den andre är hvitaktig, så stor som den förre och har samma läte. Denne fin- 

 nes endast i Gyllene i Arkadien. Nära lik den svarte Cossyphus är Stentrasten (Åcciog), som 

 är något litet mindre. Denne ströfvar omkring på klippor och tegeltak (eller tegelhögar), 

 och har icke röd näbb som Cossyphus. — IX, 19. 2 (se Collyrio, n:o 156). — IX, 36. 2: 

 Merula gulnar (om vintern) och förändrar lätet; ty om sommaren sjunger hon, men om 



vintern har hon ett sträft och bullrande läte. 



Koltrasten, Turdus merula, omtalas här, jemte en albinos-varietet, hvaraf något exemplar blifvit sedt i 

 Arkadien. Den andre Cossyphus (Xcuog), som vistas på klippor och tegeltak (? xeqå(.iojv), torde vara den i Grek- 

 land på berg och ruiner vanlige T. cyanus. Svårligen kan här menas honan och ungarna af T. merula, som ej 

 vistas på sådana ställen. Men det är dessa som gifvit anledning till tron, att färgen förändras om vintern. Han- 

 nen, den svarte Cossyphus, säges hafva röd näbb, emedan ordet röd ((foivlxeog, Phoeniceus) ofta användes för 

 andra klara, lysande färger. (Jämför n:0 80 och 51). — Ordet Xaiog är utan tvifvel på detta ställe ett för till- 

 fället, af Xaag, sten, bildadt ord, som betyder: tillhörande, eller på sten; liksom nerQuiog, Xifiväiog (till- 

 hörande klippor, sjöar). 



40. Ay\8o')v (Aedon; lat. Luscinia), Näktergal. IV, 9. 7: Både hanne och hona 

 sjunga lika, men honan tystnar medan hon ligger på äggen och har ungar. — Ibid. 9: 

 Äfven har man märkt att Näktergalen undervisar sina ungar, emedan talet ej är af sam- 

 ma beskaffenhet som blotta ljudet, utan bildas genom meddelande [Författaren räknar här 

 sången till talet]. — V, 8. 5: Näktergalen värper i början af sommaren 5 eller 6 ågg. 

 Han ligger i dvala från hösten till våren. — IX, 16. 1: saknar spetsen på tungan (som 

 andra foglar hafva). — IX, 36. 2: Om våren sjunger han oaf brutet, 15 dagar och nätter, 

 medan bergen löfbeklädas; sedan sjunger han visserligen, men icke beständigt. Frampå 

 sommaren ger han ett annat läte, som ej är mångfaldigt (rikt på ombyte), ej heller skarpt 

 eller böjligt, utan enkelt. Han förändrar färgen och i Italien får han under denna tiden 

 ett annat namn. Han synes ej länge, ty han ligger i dvala. 



Mera genom traditionen än genom denua beskrifning veta vi med säkerhet att Aédon är Luscinia vera 

 (Motac. luscinia L.), som än i dag heter Aédoni i Grekland. Uppgifterne om honans sång, ungarnas undervis- 

 ning, vinterdvalan, tungspetsen och den i 15 dygn oafbrutna sången förskrifva sig tydligen från gängse folktro. — 

 Om udden på tungan, jämför Melanrorvphus, n:o 57; med afseende på Näktergalen är uppgiften falsk, och tydli- 

 gen hemtad från folktron, som velat göra sångarens tunga så lik menniskans som möjligt. 



Uti en af jEsopi fabler förekommer namnet Butalis {[invxaXig) som ofta plägar lemnns obestämdt, men 

 som tydligen har afseende på Näktergalen. Dcrmed benämnes en sångfogel, som i en bur var upphängd utanför 

 ett fönster och sjöng om natten, men ej om dagen. Namnet måste härledas af (is, part. augmentativa, och raXaio, 

 lida, uthärda. Det betyder således: ganska lidande eller plågad, och är ett ironiskt binamn, som har afseende pä 





