OM ARISTOTELIS DJURARTER: FOGLAR. 73 



Näktergalens starka, skrikande sang, liksom om lian med höga jämmerrop klagade sin nöd. — Ett dylikt namn, 

 ehuru med annan betydelse, är vårt: skrikhals, h var med ofta sångfoglar eller små barn hedras då de äro besvärliga 

 med sitt skrik. Ordet Butalis lärer endast förekomma på nämnda ställe. 



41. Epi&axog (Erithacus). VIII, 5. 3: Är insektätande. — IX, 36. 3: Äfven Eri- 



thaci och de så kallade Rödstjertarna (Phoenicuri) förvandlas till hvarandra. Erithacus är 



fogeln om vintern, och Phoenicurus om sommaren; de åtskilja sig endast till färgen. 



Namnet Phoenicurus, som betyder Rödstjert, utmärker Luscinia phoenicurus (isynnerhet hannen i sommar- 

 drägt), frän h vilken författaren lika litet som nyare ornithologer, ända till Scopoli, skiljer L. tithys. Båda dessa 

 rinnas enligt Lindermayer i Grekland hela året. Äfven honan ändrar färg, ehuru mindre än hannen. — Gaza 

 öfversatte namnet Phoenicurus med Euticilla, och Erithacus, af brist på bättre, med Rubecula, hvilket dock var 

 ett fel, emedan Bubecula, som är ett nyare ord, betydde vår Botgel (Lusc. rubecula). Men detta gjorde att BÉ- 

 lon och Gessner ansågo Aristotelis Erithacus verkligen vara densamme som Bubecula, och nyare författare hafva 

 antagit denna äsigt. Enligt denna skulle vår författare hafva begått felet att påstå, att Lusc. phoenicurus årligen 

 förvandlades till L. rubecula och tvärtom. Men här äro vi i tillfälle att taga honom i försvar, och det så mycket 

 säkrare, som namnet Erithacus måste härledas från det mindre brukliga grekiska ordet Öaxng (thakos, säte: egent- 

 ligen sella, stol, men här podex). Det betyder således rödgump, eller rödstjert, hvilket ej kan gälla för L. rubecula. 



42. <froivixovQog (Phoenicurus), se under föregående. 



43. Opogiiifrg (Orospizus), uppräknas VIII, 5. 3: bland insektätande foglar. Han 

 liknar Bofinken (spiza), men har blå hals och vistas bland bergen. 



Den blå halsen och storleken bestämma denna fogel med skälig säkerhet såsom Luscinia suecica. 



'D 



44. IIvQQovXag (Pyrrhulas; Rubecula Gaza)? 



Uppräknas med de föregående bland insektätande foglar, VIII, 5. 3, men beskrifves ej vidare. Emellertid 

 är detta nog för att visa, att här ej är fråga om de nyares Pyrrhula, som i Macedonien och norra Grekland blott 

 håller sig på de högre bergen och endast sällan kominer ned i låglandet, om vintern, då han blott äter frön och 

 fruktkärnor. Namnet Pyrrhulas antyder en gulröd eldfärg, och passar således vida bättre på vår Luscinia rubecula, 

 hvilken annars icke tyckes omtalas af författaren. (Jämf. under Erithacus). Jag vågar till och med anse denna 

 bestämning säker. 



45. 'YnoÅcag (Hypoläis; lat. Curruca)? VI, 7. 3: uppfostrar Gökens unge. — IX, 

 20. 1: Göken lägger kgg i dess och i lärkans bo på marken, men i träden . . . 



Namnet har äfven varit skrifvet: vrco?.io7g, Hypolois. Om betydelsen, se under nästa nummer. 



46. Emkcttg (Epilaiis)? uppräknas VIII, 5. 3: bland små insektätande foglar utan 



vidare beskrifning och öfversättes vanligen, liksom föregående, med Curruca. 



Dessa två fogelnamn äro endast så vida bestämda att de utmärka små, vanliga, insektätande foglar, som 

 bygga på marken och i hvilkas bo Göken plägar lägga sina ägg. Såsom sådana känna vi hufvudsakligen arterna 

 af slägtena Motacilla, Luscinia, Saxieola och Sylvia. Men de arter af de två förstnämnda, som allmänt bygga i 

 Grekland, uppräknas under andra namn, hvaremot de två seduares arter för öfrigt ej nämnas af Aristoteles, 

 ehuru allmänt de förekomma. Det synes alltså mer än sannolikt att dessa namn antyda ett af dessa båda slägteu. 

 Den vanliga latinska öfversättningen, Curruca, som redan finnes hos Plinius, hänvisar, såsom en efterapning af 

 lätet, till de egentliga, grå Sylviema (curruca, cinerea, hortensis). Denna tydning af namnet har sedan 1500-talet 

 varit allmänt antagen, och fastän namnet curruca hvarken är med säkerhet bestämdt till sin betydelse, eller till 

 sin motsvarighet mot de grekiska namnen, så skulle jag stanna dervid, i fall ej en annan tydning syntes mig ännu 

 sannolikare. De båda grekiska namnen, som vanligen anses liktydiga, upptagas väl i Lexica såsom ovissa till sin 

 derivation; men de torde dock böra anses härstamma från ordet laag (laas), sten; då Hypoläis skulle betyda en 

 fogel, som plägar bygga under stenar, och Epilais en, som vanligen sitter på stenar, det vill säga: S ten sq v åt- 

 tan, Saxieola oenanthe. 



47. TiTQt$ (Tetrix)? VI, 1. 2: Värper på marken, liksom lärkan. — Ibid. 3: Te- 

 trix, hvilken Athenienserne kalla Ourax, bygger ej på marken, ej heller på träd, utan 

 på låga växter. 



K. Vet. Akad. Handl. B. 4. K:o 2. ^ 



