76 C. J. SUNDEVALL, 



till en god del både namnen och förväxlingen. Sannolikt bar författaren, sjelf eller genom andra, för längre tid 

 tillbaka fatt kännedom om färgväxlingen hos Muscieapa atricapilla, som dock ej lärer vara allmän i Grekland. 

 Sednare torde han hafva blifvit uppmärksam derpa att då denne fogel försvinner, om hösten, så börjar Parus palu- 

 stris visa sig, och då han kände att den svarta Muscieapa blef grå om hösten, så kunde han vidare tro att hon 

 om vintern erhölle svart hätta. Möjligtvis har äfven den i Grekland om vintern ymniga Sylvia atricapilla blifvit, 

 åtminstone till namnet förblandad med Parus palustris. — Anmärkningen om den saknade udden pä tungan har 

 uppenbart blifvit insatt i manuskriptet, sedan det var färdigt. Denna anmärkning står nämligen orätt insatt, ty 

 hon hörer till Upupa, hvilket synes dels deraf, att Upupa verkligen saknar de hornartade ändflikar pä tungspetsen 

 som finnas hos smäfoglarna i allmänhet och som äro ganska utmärkta hos Pari, i form af borst; dels synes det af 

 sjelfva det ställe, hvarest anmärkningen står. Det inträffar nämligen så, att namnet Upupa börjar ett nytt ämne 

 af blott några få ord, hvarefter omedelbart följa några ord oin iEgithalus och om Melancoryphus; hvarföre författa- 

 ren, då han velat inskrifva anmärkningen vid Upupa, af misstag råkat sätta den ett par rader längre ned, efter 

 Melancoryphus. Denna insättning på orätt ställe kan äfven hafva skett vid originalets afskrifning, efter förfat- 

 tarens tid. (Jämf. under Näktergalen, ri:o 40). 



58. Axuvd-vXMq (Acanthyllis). VIII, 5. 4 (slutet): Cnipologus [Certhia] är liten, så- 

 som Acanthyllis. — IX, 14. 2: boet är konstfullt, ty det är hopflätadt såsom ett klot af 

 lin, och har en trång ingång. 



Denna beskrifning passar väl på boet af Aegithalus pendulinus, men ej på det af någon annan europeisk 

 fogel, om ej af Parus biarmicus; men den uppgifna storleken tyckes bättre passa pä JEg. pendulinus. Dennes bo 

 bygges af åtskilliga sorter fröfjun, blandade med ull in. m„ hvilka dock i den tätt hopväfda massan vid första 

 ögonkastet likna lin och ej lätt igenkännas, då man ej har särskild anledning att efterse hvaraf boet är sammansatt. 



59. ^vxctXig (Sycalis)? namnes blott på två ställen, VIII, 5. 3, och IX, 36. 3, båda 

 gångerna tillhopa med Melanocoryphus (se under den, n:o 57). 



Under Melancoryphus, n:o 57, visas att namnet Sycalis sannolikt utmärker Muscieapa atricapilla. — Athe- 

 NjEUS berättar (II, kap. 67, Schweigh.) att Sycalis fångas då fikonen äro mogna och att namnet är sammansatt 

 af ovxnv (fikon) och aXiaxco (taga, fånga), samt att fogeln vid andra årstider kallas Eleeus (ekatbg) eller Pi- 

 rias (jziQictq). Namnet Sycalis öfversättes af Gaza, och alla andra, på latin, med Ficedula, som betyder fikon- 

 ätare, men detta namn (Ficedula) har blifvit olika tolkadt. Bélon tror sig deruti se Domherren (Pvnliiila vul- 

 garis rec); men Gessner använder det utan tvifvel rätt, för Muscieapa atricapilla i grå höstdrägt, dä hon, liksom 

 Sylvierna i allmänhet, äter söta bär och frukter; och denna äsigt antages af Brisson (III, p. 369) som gör Fice- 

 dula till typ för ett slägte. Sedan har namnet åter blifvit pä hvarjehanda sätt oriktigt, användt. 



60. MctXaxoxQctvevs (Malacocraneus; Molliceps Gaza)? IX, 19. 1: sitter alltid på 

 samma ställe och fångas där. Han har stort och broskartadt hufvud, är något mindre 

 än Trasten (Cichla). Munnen är stark, liten, rund [d. ä.: näbben stark men ej stor, och 

 trind]; färgen alldeles askgrå. Fötterna äro goda men vingarna dåliga. Han fångas mest 

 af Ugglan (Glaux). 



Beskrifningen tyckes ej passa på någon annan än Lanius minor, som är allmän i Grekland och som lärer 

 bruka att sitta på störar i åkrarna och på fälten. Bélon tror namnet utmärka Garrulus glandarius; andra hafva 

 gissat pä Pyrrhula vulgaris, hvilka båda uppenbart ej kunna här vara menade. 



61. XXo)qlo)v (Chlorion). IX, 2. 6: Crex är ovän med Chlorion, som man diktat 

 vara uppkommen ur ett brinnande bål. — IX, 16. 1: Chlorion är läraktig och föder sig 

 med skicklighet, men flyger illa och har en oren färg. — IX, 19. 1: Chlorion är helt och 

 hållet gulgrön. Han ses ej om vintern, men plägar blifva synlig vid sommarsolståndet. 

 Han flyttar bort om hösten och är så stor som en Turturdufva. 



Den sista uppgiften är tillräcklig att bestämma Chlorion såsom Oriolus galbula. Den nästföregående torde 

 hafva afseende på honan eller ungarna, som hafva smutsig färg; men den första, att han är ovän med Crex, tyc- 

 kes ej höra lut, utan bero på en förblandning med Gulärlan, som lefver ungefär pä samma ställen som Crex. 



62. A'v&o$ (Anthus). VIII, 5. 3: är insektätande och så stor som Bofinken (Spiza). — 

 IX, 2. 7: är ovän med hästen, emedan denne fördrifver honom från betet; ty Anthus 

 vistas bland gräs (^é/uerai noav). Han har fläck i ögat och ser dåligt. Han efterapar 



