OM ARISTOTELIS DJURARTER: FOGLAR. 79 



Utom allt tvifvel är detta Trädkry paren, Certhia familiaris, och detta så mycket mera som han upp- 

 räknas såsom den siste af Hackspettarna (Picus). Det är svårt att förstå huru Bélon kunnat anse den för Mota- 

 cilla alba. Andra anse honom för Picus minor, som dock på samma ställe särskildt namnes och ej passar till 

 beskrifningen. 



71. KhQ&iog (Certhius). IX, 16. 5: Det finnes äfven en liten fogel som kallas Cer- 



thius, som är djerf {&qccqv$, icke skygg) och bor omkring träden samt äter trädmask 



(d-gmocpayog). Han har godt födsnille och klar stämma. 



Denne, som uppräknas bland en hop mindre väl bestämda foglar af olika slag (Crex, Sitta, jEgolius, Cer- 

 thius, Acanthis, Ardeae), kan svårligen vara någon annan än densamme som nästföregående, Certhia familiaris. Det 

 som säges om honom kunde äfven passa på Sitta, hvilken dock plägar vara mindre orädd, och dessutom sär- 

 skildt omtalas på samma ställe. 



72. HCxrri (Sitta). IX, 2. 6: Är fiende med örnen, ty hon sönderhugger hans 

 ägg ... — IX, 16. 4: Den så kallade Sitta plägar vara stridslysten, men till lynnet med- 

 görlig och välvillig [såsom tamd?J och lättfödd. Men hon säges vara giftblanderska, eme- 

 dan hon vet mycket. Hon är fruktsam och älskar sina ungar och föder sig genom att 

 hacka i träd. 



Härmed kan svårligen menas annat än Sitta europcea L., om hvilken hvarjehanda fabler torde hafva varit 

 gängse. — Samma fogel omtalas sannolikt äfven med några få ord under Hackspetten (Dryocoloptes; se ne- 

 dan mo 86). 



73. Kvcevos (Cyanus). IX, 18. 3: En klippfogel finnes, som kallas Cyanus. Han 



förekommer mest på Nisyrus och vistas på klippor; är mindre än Koltrasten, men något 



större än Bofinken, har stora fötter och klättrar uppåt klipporna. Han är helt och hållet 



blå, har smal och lång näbb men korta fötter såsom Hackspetten (Pipo). 



Af Belon och Gessner samt alla följande, har Cyanus blifvit ansedd för de nyares Turdus cyaneus, hvil- 

 ken, enligt Bélon, i Grekland på 1500-talet kallades Petrocossipho, och alla nyare hafva antagit denna mening. 

 Dock passar den gifna beskrifningen af storlek, fötter, klättring och näbb icke på denna fogel, men så mycket 

 bättre på Tichodroma muraria som utan tvifvel menas. Blott färgen tyckes ej vara väl angifven; men detta är en 

 anmärkning som kan göras i allmänhet, ej blott vid alla Aristotelis, utan äfven vid alla andra gamla författares 

 uppgifter om färg. Tichodroma är blågrå, med några rosenröda fläckar på vingarna, hvilka dock föga synas på 

 nåjjot afstånd. 



74. XsXidiMf (Chelidon; lat. Hirundo), Svala. I, 1. 9 (se Drepanis, n:o 94). — 

 II, 11. 8: gallan sitter vid tarmen. — II, 12. 16: hvarken matstrupen eller kräfvan äro 

 vida, men ventrikeln är stor. — III, 9. 11: det händer ibland att fjädrarne hvitna. — V, 

 11. 1: paras och värper 2 gånger om året. — VI, 1. 3: Boet är af gyttja. — VI, 5: 

 Bland de köttätande är det endast Svalan som bygger bo två gånger. Om man utsticker 

 ögonen på Svalans ungar medan de ännu äro små, så blifva de åter friska och återfå sy- 

 nen. (Detsamma II, 12. 12; se Ophis, Reptilier n:o 10. — VIII, 5. 2: äfven några af 

 dem, som ej hafva krokiga klor, äro köttätande, såsom Svalan. — VIII, 18. 1: Då Sva- 

 lorna (m. fl.) ej bo långt aflägsna från sådana ställen, där de ständigt vistas, så flytta de 

 dit om hösten; men de, som bo längre derifrån, ändra ej ställe, utan lägga sig i dvala. 

 Ty man har i hålor funnit många Svalor, som voro alldeles nakna. — IX, 8. 1: Svalan 

 börjar, liksom menniskan, sin bobyggnad med att blanda agn och strå i gyttjan och då 

 hon behöfver gyttja blöter hon sig och vältrar sig med vingarna i stoftet. Äfven sitt 

 läger bereder hon liksom menniskan . . . Båda makarne föda ungarna ... i en viss ord- 

 ning ... så att en unge ej får två gånger, och smutsen utkasta de först sjelfva; men sedan 



