92 C. J. SUNDE V ALL, 



lonierna vid Svarta hafvet, från Karpatberna eller de skogiga trakterna i Polen, hvarest både Tjädern och Orren 

 fordom böra hafva funnits. 



5:o Gräl 1 se. 

 En del af hithörande slägten omtalas såsom långhalsade eller långfotade eller uppe- 

 hållande sig omkring vatten, t. ex. II, 12. 16: de långhalsade, såsom Porphyrio; dessa 

 aflemna mera flytande träck än de ö frige. — VI, 2. 2: De som vistas omkring sjöar hafva 

 gulaktiga 'Agg {oxqcc). — VIII, 5. 6: en del af dem hafva skilda tår. — VIII, 8. 1 : De 

 foglar, som hafva lång hals, dricka med uppehåll emellan och lyfta upp hufvudet. — 

 IX, 36. 5: de som vistas omkring floder och sjöar eller vid hafvet, bada i vatten. — 

 De Part. Anim. IV, 12, vid slutet: hos dem som hafva långa ben är baktån liten. 



115. Sirlg (Otis), Trapp. II, 12. 15: hela matstrupen är vid och bred. — V, 2.2: 

 Paras liksom tamhönsen. — VI, 6. 2: rufvar äggen omkring 30 dagar, liksom andra stora 

 foglar. — (IX, 22. 8: se n:o 114). 



Liksom flera föregående namn är Otis med säkerhet kändt och utmärker oftast Stora Trappen, Otis 

 tärda, men äfven understundom den lilla, O. tetrax. Att författaren menar den förra synes af uppgiften ur 6:te boken. 



116. réQccvog (Geranus; lat. Grus), Trana. I, 1. 10 och 11: lefver i samhälle; — 

 detta har ett gemensamt syftemål ("politicum"), och står under en anförare. — V, 2. 2: 

 under parningen sätter honan sig ej ned. — VIII, 14. 2: Tranorna flytta från Scythiens 

 fält till träsken ofvanför Egypten, hvarifrån Nilen utflyter, hvarest de äfven sägas anfalla 

 Pygmaeerna . . . som verkligen finnas [se under Hästen, Mamm. n:o 54] ... — Ibid. § 4 

 och 5: De flytta i September (Maimacterion). — De flyga emot vinden. Det som berättas 

 om stenen är osanning; ty man säger att de hafva en sten till ballast, hvilken är nyttig 

 till guldprobering då han blifvit uppkräkt. — Myeket som angår Tranorna synes klokt 

 inrättadt. De flytta lång väg, hvarunder de flyga högt för att kunna se långt omkring, 

 och då de se moln och oväder slå de ned och hvila. Äfven det, att de hafva en anförare 

 som ger tecken genom ljud ... Då de sätta sig, sofva de med hufvudet under vingen, 

 stående på en fot; men anföraren har hufvudet uppe och ser sig omkring, och då han 

 märker någonting, ger han tecken genom ett rop. — IX, 13. 3: Äfven Tranorna pläga 

 slåss så häftigt, att man derunder kan taga dem. Tranan lägger två ägg . . . 



Tranan, Grus tinerea, som blott flyttar öfver Grekland till och från Afrika. — Sagan om Pygmaeerna, se 

 förut, under Hästen (Däggdjur, n:o 54). — Aristophanes låter Tranan komma "från Libyen: 30,000 stycken" 

 (Foglarna versen 1136). — Säkert är att de gamle icke hafva känt eller med namn åtskilt flera arter af Tranor 

 än den vanliga, ehuru man i sednare tider velat påstå detta. Om Grus virgo se förut, sid. 65, anm. efter 

 n:o 10. — På det stället hos Plinius (XI, kap. 37), hvarest man velat påstå att han omtalat Grus pavonina 

 under namn af Grus balearica, säges blott: "Et Fulicarum generi [naturaj dedit cirros; Pico quoque martio et Grui 

 balearicae". (Afven åt Hafsänderna har naturen gifvit tofsar [eller prydnader på hufvudet]; likså åt Hackspetten 

 och den baleariska Tranan). Då cirrus egentligen betyder de första hårlockarna hos barn, och Tranans "cirrus" 

 närmast jämföres med den hos Hackspetten, så synes mig detta ställe ej kunna utmärka någonting annat, än att 

 Plinius hade fått veta, att: den Trana, som förekommer på baleariska öarna, har röd hjessa, liksom Hack- 

 spetten. Plinii Grus balearica är således ingenting annat än vår vanliga Trana, Grus cinerea. Man må 

 icke undra deröfver att Plinius ej kände, att detsamma är händelsen med den soin ses flyga öfver Italien. Pluru 

 inånga af oss skulle väl genom egen iakttagelse känna detta om de Tranor, som hos oss ses i stor mängd? 



117. TLo<)(fvQ''o)v (Porphyrio). II, 12. 16: har lång hals; matstrupen är lång, utan 

 kräfva. — VIII, 8. 1: Endast Porphyrio dricker liksom slukande (xatyei). 



Af var författare säges intet mera om Porphyrio, hvilken dock är bekant såsom zoologernas Porphyrio hya- 

 cinthnus, som nu finnes i Nedre Egypten och pä flera ställen. Namnet betyder purpurfärgad, och passar ej på 



