OM ARISTOTELIS DJURAKTER: FOGLAR. 103 



166. Atfhbs (Libyus). IX, 2. 4: är ovän med Celeus (Picus viridis). — För öf- 

 rigt okänd. 



Namnet Libyus skall i en del codices stå i stället för Laédus (se no 153), som dock säges vara vän 

 med Celeus. 



167. AgxaX&yog (Ascalaphus) uppräknas, II, 12. 17, bland de foglar som hafva 



blindtarmar. 



För öfrigt är han obestämd; men af de nyare, efter 1500-talet, räknas han bland Ugglonia, såsom det 

 synes, endast på grund af den gamla sagan, som återgifves af Ovidius (Metam. V), att Ascalaphus blef förvandlad 

 till en Uf. 



168. AoxaXog (Localus), namnes endast II, 12. 17, näst efter Ascalaphus, men skall 

 saknas i de bättre codices. 



Gessner förmodar att detta ord är nyare och italienskt, kanske lika betydande med Aluco, och att det 

 blifvit insatt uti ett manuskript såsom en uttydning af namnet Ascalaphus. Emellertid öfversätter Gaza det med 

 Ciconia, hvilket tyckes sakna all grund. 



169. AiyoxéyaXog (/Egocephalus). II, 11. 4 et 8: saknar mjelte; — gallan sitter 



vid både lefvern och magen. — II, 12. 15: nedre delen af matstrupen är vid. 



Ingen upplysning tyckes vara att få hos andra äldre författare. Bélon anser fogeln för en Limosa, för 

 dennas getlika, bräkande läte; men iEgocephalus betyder gethufvad. Dessutom hade väl en Limosas oesophagus 

 af författaren blifvit anförd något längre fram (§ 16), hvarest Vadarnes matstrupe i allmänhet omtalas. Sträck 

 gissar på en uggle-art, jag vet ej på hvad grund. Snarare skulle jag vilja gissa att namnet är felskrifvet i stället 

 för A ego t helas (förut n:o 95). 



170. Kv t uivdig (Cymindis). IX, 13. 3: synes sällan, ty han bor på borgen; är svart 



och så stor som Slaghöken (Phassophonus); till utseendet lång och smal. Jonierna kalla 



honom Cymindis, såsom Homerus omtalar då han i Iliaden (£ 291) säger: Gudarna kalla 



honom Chalcis, men menniskorna Cymindis. — IX, 22. 3: Cymindis synes sällan. 



Plinius har (i slutet af kap. 8 i X:dc boken) insatt ett stycke som är taget ur det här först anförda 

 stället hos Aristoteles (IX, 13. 3), men deruti råkat öfverhoppa en rad, hvarigenom det som denne sednare be- 

 rättar om sin Hybris (ofvan n:0 9) hos Plinius kommer att anföras om Cymindis. Han säger nämligen: "Cy- 

 mindis är en nattroffogel, som strider med Örnen ..." etc. — Genom detta fel hafva flera nyare författare, hvari- 

 bland båda Gaza och Bélon, trott Cymindis vara en nattroffogel (Uggla). Men Gessner utreder misstaget full- 

 ständigt och anser Cymindis obestämd. (Kulb säger dock bestämdt, med hänvisning till Plinius, att det är Strix 

 nisoria; som skulle strida med Örnen!!). — Till följe af binamnet Chalcis, hafva kommentatorerne ansett Cymindis 

 vara metallglänsande, hvilket väl kan vara möjligt; men det är ovisst huruvida den fogel, som Aristoteles be- 

 skrifver, är densamme som omtalas af Homerus. Dock, om man antager detta och föreställer sig en vid hastigt 

 påseende svart, metallglänsande fogel, så stor som Falco palumbarius samt till formen lång och smal, så kan 

 denne knappast vara någon annan än den sv ar te I bis (Falcinellus igneus). 



171. XaXnlg (Chalcis), se under föregående. 



172. * A$nr\ (Harpe v. Harpa). IX, 2. 4: De foglar som lifnära sig ur hafvet slåss 

 om födan, såsom Brenthus, Larus och Harpe. — Ibid. 10: är vän med Gladan och 

 Piphinx. — IX, 17. 2: är fiende med Phoyx (se n:o 134), emedan de lefva af samma 

 födoämnen. 



Det är uppenbart att denne är en fogel som lefver vid vattnet, ungefär på samma sätt som Larus, och 

 nian tyckes först böra gissa på någon art af detta slägte. Afven skulle man kunna gissa på Milvus äter eller 

 parasiticus; men att det ej är den egentliga Gladan synes af uppgifterna. Eustathius anser (enligt C. Gessner) 

 Harpe vara densamma som Milvus. Han menar kanhända M. äter och det är ej otroligt att jägare och fiskare 

 på den tiden kände skillnaden mellan båda arterna af Milvus. — Deremot hafva Grammatici under medeltiden all- 

 deles oriktigt ansett Harpe vara densamma som Plinii Ossifraga, eller beskäggade Örn (X, 3 eller 10), d. v. s. 

 Gypaetus barbatus; hvilket torde härleda sig från Oppiani beskrifning af Harpe, med stort fjäderskägg. Men denna 

 Ossifraga hafva de på grekiska benämnt Phene, hvilket äfven synes vara orätt. (Jämf. förut, n:o 32 och 29). 



