OM ARISTOTELIS DJURARTER: FOGLAR. 107 



Öfver däggdjur och foglar har Aristoteles, såsom förr nämndes, ej lemnat upp- 

 gifter som äro tillräckliga att derefter uppgöra en fullständig systematisk anordning af 

 arterna. Han har blott här och där omtalat de större naturliga fördelningar eller mera 

 utmärkta genera, som pläga finnas uppfattade i det dagliga språket hos de flesta folkslag, 

 såsom: enhofvade, tvåklöfvade och mångfingrade däggdjur, landt- och vattenfoglar o. s. v.; 

 men af fogelklassen har han dessutom, VIII, 5, lemnat en slags ordnad, allmän öf- 

 versigt, som dock nästan blott är grundad på arternas föda, vistelseort o. d., så att t. ex. 

 Kråkan uppräknas bland de foglar som lefva vid vatten, såsom Vadare, Larus etc. Dess- 

 utom är den ganska ofullständig, då Hönsen, de trastartade foglarne, Korpen och många 

 andra, vanliga former deruti saknas, hvilka dock omtalas på andra, spridda ställen i ar- 

 betet. Detta kapitel är likväl ganska märkvärdigt för den anordning sorn deruti följes 

 och som i hufvudsaken öfverensstämmer med den ännu vanliga, i det att den först upp- 

 räknar Roffoglarna, derefter Småfoglarna (Picae och Passeres L.; Cuviers Passereaux 

 och Grimpeurs); vidare Dufvor, Vadare och Sim foglar. Af hela Ordines saknas här 

 blott Hönsen, hvilka anföras såsom ett "genus magnum" på andra ställen, och isynner- 

 het IX, kap. 5, hvarest den största afhandling om foglar börjar, som finnes i hela boken. 

 Den fortsattes oafbrutet till och med kap. 24 och uppräknar ej blott det största antalet 

 arter, som finnas på ett ställe sammanförda, utan lemnar äfven något mera underrättelse 

 än vanligt om en stor del af dem; men de uppräknas här utan all ordning. Äfven på 

 förra stället (VIII, 5) är den följda ordningen mindre tydligen utmärkt, hvarföre den på 

 ett något obestämdt och olika sätt återgifves af 15- och 1600-talets Ornithologer, af hvilka 

 dock åtminstone Wotton och Aldrovandus upptagit så mycket de kunnat af Aristotelis 

 åsigter och derefter uppgjort sina sammanställningar af foglarna. Bélon tyckes ej hafva 

 gifvit akt på detta ställe hos Aristoteles. 



Vid försöken att systematiskt ordna de af Aristoteles omtalade fogelarterna efter 

 hans egna uppgifter (hvilka aldrig varit ämnade att blifva grunder för ett fullständigt sy- 

 stem) blir således dels den inbördes ordningen ofta obestämd, dels blir ett stort antal arter 

 och slägten återstående, hvilkas plats bland de öfriga icke finnes angifven, och på samma 

 sätt förhåller det sig med Däggdjuren. — Detta är orsaken hvarföre ej Aristotelis egna 

 åsigter blifvit lagda till grund för arternas uppräkning i det föregående. Men då det kan 

 vara af värde att hafva till hands en öfversigt af dessa aldra äldsta försök till djurens 

 ordnande, hvilka blifvit begagnade såsom grund eller efterdöme i början af nyare tiders 

 zoologi, så lemnar jag här en sådan, som innefattar alla Aristotelis arter af däggdjur 

 och foglar, så nära som möjligt ordnade efter de fördelningsgrunder han sjelf uppgifvit. 



I. Tvåfotade, viuglösa landtdjur (jämf. förut sid. 22). 

 Hit räknas Menniskan ensam. 



II. Vivipara fyrfotadjur (sid. 22 ocb 28). 



A. Mångfingrade (II, 29; se förut, sid. 30, under Ferae; — äfven Yl, 28. 3: under Haren, n:o 31). 



1. Aporna: med händer såsom Menniskans, etc. (se Mamm. n:o 1-4). 



2. De Skarptandade (Carcharodonta; se sid. 30, Ferfe): Hund- och Kattslägtets arter, n:o 7-18. 



Sannolikt har Aristoteles sjelf velat hiträkna de öfriga rofdjuren, n-.o 19-24, ehuru det ej bestämdt uppgifves. 



3. Flerfingrade djur, som ej närmare bestämmas såsom "stora slägten", äro 

 de mindre djuren n:o 26-32 (Glires Linn.) och 33-35 (Bestiolce nob.); 

 vidare ? Elephas, 64, som säges hafva flera tår, och 



Svinslägtet, 60-62. (Detta säges vara ett mellanslägte, emedan Svin finnas som hafva enkel fot; II, 2. 8). 



