110 C. J. SUNDEVALL, 



och nedgräfva dem samt ligga öfver dem om natten. Men de värpa ett stort antal, ända 

 till 100 'ågg. — VIII, 3. 4: De äta conehylier; ty de hafva munnen starkast af alla, så 

 att om de taga en sten eller någonting annat, så krossa de och nedsvälja honom. Men 

 de gå upp på land och äta Örter. Ofta lida de och omkomma, då de, flytande på vatten- 

 ytan, uttorkas af solen; ty de kunna ej lätt åter dyka under. 

 Den i Medelhafvet allmänna Ha fs sköldpaddan är Chelonia caretta. 



3. Ejuvg (Emys; lat. Lutaria). V, 27. 1: Emys går upp ur vattnet och värper i en 



grop, som hon gräfver i form af en tunna. Sedan lemnar hon äggen under mindre än 



30 dagars tid, h varefter hon uppgräfver och hastigt utkläcker dem, samt för ungarna 



strax ned till vattnet. — (Dessutom namnes Emys på några ställen, som anföras ofvan, 



under Reptilier i allmänhet). 



Emys är otvifvelaktigt, såsom allmänt antages, namnet på den vanliga Sötvattens-Sköldpaddan, Emys 

 europea eller lutaria ree. (Cistudo eur. Dum. et B.), och jag kan ej inse något rimligt skäl, hvarföre man velat 

 hänföra detta namn till audra arter, t. ex. Trionyx aegyptiaca Geoffr. (Gymuopus aegypt. Dum. et B.). — 

 Frantzius uppgifter (Theile der Thiere, Ubers. 1853, pag. 297, sannolikt efter Gaza) att Emys är ett hafsdjur, 

 hvarföre han anser den icke vara de nyares Emys, utan Sphargis coriacea, som lefver i hafvet. Emellertid har jag 

 ej kunnat finna något ställe, hvarest Emys af Aristoteles eller andra gamla författare uppgifves lefva i hafvet. 

 Tvärtom uppräknas Hafssköldpaddorna (at itaXarziai, V, 27. 1) näst efter Emys, från hvilken de noga skiljas, 

 och Plinius säger, att "de Sköldpaddor som lefva i sött vatten kallas af Grekerna Eraydes" (XXXII, kap. 4). 

 Meu Plinius säger dessutom (IX, i slutet af kap. 51): "Mus marinus in terra scrobe effosso — parit ova et obruit 

 terrå. Rursus 30mo die refossa aperit foetumque in aquam ducit". Här afskrifver han således Aristotelis upp- 

 gift om Emys, men förväxlar denna med "Mus marinus", hvilken sort fel ofta förekommer hos denna författare. 

 Det torde vara denna förväxling som förauledt Gaza att anse Emys för ett hafsdjur. 



4. £ccvqcc eller octvQog (Saura, Saurus; lat. Lacerta), ödla. I, 1. 12: bor i hålor 

 ("är troglodytisk"). — I, 5. 1: har 4 fötter. — II, 12. 11: Tungan är liksom ormarnes, 

 lång, smal, svart, och långt utsträckbar, samt klufven i ändan. — Ibid. 12: Svansen åter- 

 växer om han afhugges. — V, 3. 2: De paras liksom ormarna (hopsnodda, med motsatta 

 buksidor). — V, 27. 2: föder på land. Ungarne utkläckas af sig sjelfve (utan rufning); 

 men Ödlan lefver ej ett helt år, ty hon säges blott blifva 6 månader gammal. — VIII, 

 17. 1: ligger i dvala under de 4 kallare vintermånaderna, och äter då ej. — VIII, 27. 5: 

 I Arabien finnas Ödlor af mer än en alns längd. — IX, 23. 1: ödlor fångas af Ugglan 

 om nätterna. — (Se för öfrigt under Reptilia i allmänhet). 



Här omtalas de vanliga Ödlorna, Lacerta atjilis och troligen äfven viridis. De stora Ödlorna i Arabien 

 äro af andra slägten, såsom Monitor, Stellio o. s. v. — Att de små vanliga ödlorna ursprungligen varit kallade 

 Crocodilus anföres nedan, n:o 9. 



5. XctXxig v. Uyvig (Chalcis, Zignis). VIII, 23. 3: Den som af somliga kallas Chal- 

 cis, men af andra Zignis, dödar hästar genom sitt bett, eller förorsakar dem svår smärta. 

 Hon liknar de små ödlorna, men är till färgen lik Ormslån (se nedan, n:o 15). 



Denna tyckes vara den i södra Europa allmänna Seps chalcides (Lacerta chalcides L.), som nära liknar 

 Ormslån, men har fötter såsom Ödlan. Dess skadlighet för hästar lir dock ett af folksagans vanliga foster. Denna 

 och andra mindre ödlor kunna blott vara farliga för insekter eller andra små djur, hvaraf de lefva. Namnet 

 skrifves äfven ^vyvtg (Zygnis). 



6. AgxaZctftcoTriQ (Ascalabotes; lat. Stellio). IV, 11. 5: Honan är större än hannen, 

 såsom bland alla dylika djur, fiskar och insekter. — VIII, 17. 1: ligger i dvala (se nyss 

 förut, art. Reptilia). — VIII, 19. 2: ombyter hud (se Reptilia). — VIII, 28. 2: På 

 några ställen i Italien äro äfven Ascalabotis bett dödliga. — IX, 2. 5: äter Spind- 



