116 C. J. SUNDEVALL, 



Tefliti, eller Teflini. (Namnet tyckes ännu, liksom fordom, blott brukas i pluralis). En föreställning att detta djur 

 är blindt, tyckes ännu bibehålla sig, ty i Tyskland kallas det Blindschleiche, i England Bliud worm och det fran- 

 syska Or ve t torde vara en lemning af: orbatus visu. 



16. Aqu/.cov (Draco). VIII, 20. 12: Många Glanes [en sort fiskar] omkomma på 



grunden, dödade af den Orm som kallas Draco. — IX, 2. 3: Örnen och Draco äro fien- 



der, ty Örnen äter Ormar. — IX, 7. 4: Då Draco har ätit frukter suger han i sig saften 



af Picris (en ört); och detta har man sett honom göra. 



Ursprungligen har namnet Draco sannolikt varit liktydigt med Ophis (Orm), men det har mest varit 

 användt för stora Ormar. Att man till och med blott föreställt sig Draco såsom en gammal, fullt utvuxen Orm, 

 synes af ett gammalt grekiskt ordspråk, som anföres af Gessner: "Ora en Orm ej äter en Orm, så blir han aldrig 

 en Drake". Aristoteles torde val hafva föreställt sig Draco såsom en egen art; men denne är dock ej större än 

 att han blef rof för Örnen (se ofvan). Äfven tyckes han hafva ansett Drakar finnas i Europa; men ingenting an- 

 tyder att han sjelf sett dem. De stora Ormar, som omtalas från Afrika (VIII, 27. 6; se under Ophis) äro 

 naturligtvis Drakar, ehuru detta namn ej där anföres. Berättelsen om dem torde till en del grunda sig på Heko- 

 dots uppgift, som (IV, 191) uppräknar "öfverstora Ormar" bland de djur som finnas i den fruktbara delen af 

 Afrika, vester om sjön Triton, i nuvarande Tunis och Algier, och som varit en Python-art (hieroglyphicus? som 

 nu är känd från Senegal). Dessutom har dock författaren, utan tvifvel efter tillfrågan, lätt särskilda diktade under- 

 rättelser af resande, om de "stora Ormar som stjelpte fartyget" (se under Ophis). — Föreställningen om Drakar, 

 försedda med vingar och klor, tillhör en långt sednare tid, åtminstone i Europa, och har kommit från Orienten. 

 Pijnius har ganska mycket att berätta om Draco frän Indien, yEthiopien och Numidien, men omtalar ännu inga 

 bevingade. Han blott nämner att Juba trott dem hafva en kam i liufVudet (crista), och att det är obekant, hvem 

 som sett dem hafva en kam. Herodots saga om de bevingade Ormarna i Arabien, som dock voro små, synes ej 

 hafva blifvit trodd förr än under medeltiden, men torde väl ingå i de då uppkomna historierna om Drakarna. — 

 Nämnde saga synes mig vara rent af ett orientaliskt inbillningsfoster, och kan alldeles ej grunda sig på känne- 

 domen ora de nu bekanta, smu flygande ödlorna (Draco volans L.). 





17. BciTQcc/og (Batrachus; lat. Råna), Groda. (Jätnf. några ställen under art. Rep- 

 tilia). — I, 1. 7: lefver i kärr. — IV, 5. 6: Ofvanför äggen (hos Echinus) finnas svarta 

 delar som uppkomma från tändernas början och äro beska och oätliga. I många djur 

 finnas sådana, eller motsvarande; nämligen i Paddorna, Grodorna och i Spiralsniickorna 

 (Strombodea) samt Blötdjuren (Sepiae rec); men de äro olika till färgen och oätliga hos 

 311a dessa, antingen fullkomligt eller nära så. — IV, 9. 5: Grodan har en eget bildad 

 tunga: ty framtill är hon fastvuxen, såsom hos fiskarna, där hon hos andra djur är fri; 

 men emot svalget är hon fri och veckad; hvarigenom det egna ljudet uppkommer. Men' 

 Grodhannarna förorsaka det bullrande ljudet (ololygon) som de låta höra i vattnet då de 

 kalla honorna till parning. — § 6: De gifva detta ljud då de hålla underkäken i vatten- 

 ytan och utsträcka den öfre. Det är troligt att ögonen synas såsom lyktor under det 

 att käkarna äro genomskinliga af utspänningen [!?), ty parningen sker mest om natten. — 

 IV, 11. 5: honan är större än hannen. — VI, 13. 2: De framfödda äggen äro samman- 

 hängande. — VIII, 2. 2: Kunna ej lefva länge utom vattnet . . . men qväfvas om de un- 

 der någon tid ej få andas etc. . . — VIII, 27. 2: I Cyrene saknades fordom de ljudande 

 Grodorna. — IX, 27. 16: Kärrgrodorna jaga de Bi, som finnas vid vattnet. Fördenskull 

 fånga biskötare Grodorna i de polar, hvarest Bien pläga dricka. 



De olika Grod-arterne urskiljas ej, men mest tyckes den stora, starkt skrikande och mest i vatten lefvande 

 Råna esculenta vara menad. Skadligheten för Bi torde mycket bero på dessas förväxling med vissa Diptera af 

 familjerna Syrphici och Stratiomydae. Märkligt är att Aristoteles ingenstädes omtalar Grodans förvandling och 

 blott på ett ställe tyckes anföra något som syftar på Grodlarverna (Gyrini; Klumpmaskar), nämligen VI, 12. 5, 

 hvarest nykläckta fiskungar sägas vara klumpmask-lika (yvQiv(oötig). 



18. &QVi>ri (Phryna; lat. Rubeta v. Bufo), Padda. II, 11. 4: Mjelt.en liten; — 

 IV, 5. 6 (se föregående artikel). — IX, 2. 4: fortares af Triorchis (Roffogel). — IX, 27. 18: 



