132 C. J. SUNDE VALL, 



§ 10: Men de stora Bien [se ofvan, V, 19. 1J göra ojämna kakor ined kullriga betäcknin- 

 gar liksom Anthrena. Dessutom hafva de ynglet och det öfriga ej ordnadt, utan efter 

 omständigheterna. Af dessa alstras de sämre Visarne och talrika Drönare samt de så kal- 

 lade Tjufbien (Phores), men ganska litet eller ingen håning. (Vidare om kakornas för- 

 därfvande genom spindellika trådar). — § 11: De som äro födda till Tjufbi och Drönare 

 förrätta intet arbete, men äro hinderliga för de öfriga, samt gripas oeh dödas af arbets- 

 bien. Dessa döda äfven de Visar som äro öfverflödiga och isynnerhet de dåliga, att de 

 icke må vara många och söndra svärmen. De döda dem isynnerhet då svärmen ej är 

 talrik oeh ej bör afgifva utflyttningar. Vid dessa tillfällen förstöra de äfven konunga- 

 kakorna ... De förstöra äfven drönarekakorna om brist på honing förmodas ... — § 12: 

 De små Bien strida häftigt mot de stora och försöka att utdrifva dem, och om de lyckas 

 häruti, så anses den svärmen vara utmärkt god. Men om de andra (stora Bien) blifva 

 ensamma för sig, så arbeta de ej och göra ingen nytta, men dö ut före hösten. De goda 

 Bien söka att utanför bikupan döda hvad som bör dödas; men de bära ut dem som dö 

 inom den. Tjufbien skada kakorna i egen bikupa, och om de kunna, så smyga de sig in, 

 äfven till främmande; men då de gripas blifva de dödade ... — § 13: Kungarne ses ej 

 ute annat än med utflyttningar (af nya svärmar), men då ser man de öfriga (Bien) ho- 

 pade omkring dem. Några dagar förr än en utflyttning (svärnming) skall ske höres ett 

 ensligt och eget ljud, och två eller tre dagar förut flyga några få omkring kupan; men 

 om Konungen är med bland dem är obekant, emedan det är svårt att se. Då de äro 

 samlade flyga de åstad och de vanliga bien åskiljas, livar med sin Kung. Men om en liten 

 svärm råkat sätta sig nära en stor, så öfvergå de fåtaliga till de talrika och förgöra den 

 Kung som de hafva lemnat, om han följer efter. . . — § 14: Hvarje (af Bien) har sitt 

 göromål anvisadt: några bära blommor, andra vatten, andra göra kakorna släta. De bära 

 vatten då ungarne matas. De sätta sig aldrig vid kött eller äta frukt .... i klart väder 

 arbeta de oafbrutet, och det unga Biet arbetar på 3:dje dagen sedan det är utkläckt.... 



— § 15: Arbetsbien hålla kupan ren från skadedjur ... Då biskötare uttaga kakorna, lemna 

 de åt Bien föda för vintern, som, om den är tillräcklig, bibehåller svärmen ... De äta 

 håning både sommar och vinter, men indraga äfven en annan sort föda, af vaxets fasthet, 

 hvilken somliga kalla Sandaraca (occpdccpaxii). 



(Fortsättning: IX, 27) § 16: Skadliga för Bien äro isynnerhet Getingarne (Vespa) och 

 de småfoglar som kallas iEgithali (Parus); äfvenså Svalan och Merops. Äfven Kärrgro- 

 dorna fånga dem vid vattnet, hvarföre biskötare uppfånga dessa ur de polar, hvarest Bien 

 pläga hemta vatten ... De strida dels mot andra Bi, dels mot Getingar; men ute anfalla 

 de hvarken h varandra eller något annat (djur); men dem de finna vid bikuporna döda de 

 om de kunna. — § 17: De som sticka dö sjelfva, emedan gadden ej kan utdragas utan 

 tarmen . . . men då gadden är förlorad dör Biet. De kunna äfven döda större djur ... — 

 § 18: (återupprepar åtskilligt förut sagdt). . . . Bien äro högst renliga; ofta flyga de ut 

 för att afgifva exkrementerna, emedan dessa lukta illa. De hata starkt luktande ämnen 

 och salfvor, hvarföre de sticka dem som bruka sådana. . . . Äfven Paddan skadar dem . . . 



— § 19: (Unga Bi; Drönare dödas m. m.). — § 20: (Om Clerus, se förut, n:o 5). Thy- 

 mus är föda för Bien ... — § 21: Under stark blåst bära de en sten såsom ballast. Om 

 en flod är nära, så dricka de allenast ur den . . . Håning beredes vid två årstider . . . men 

 vårhåningen är behagligare, hvitare och i allmänhet bättre än den som blir om hösten 



