OM ARISTOTELIS DJURARTER: INSEKTER. 133 



I jäinf. förut, Y, 19. 3J . . . (in. in. om håning) ... — § 22: Då skogen blommar tillverka 

 de vax, h vårföre detta bör då borttagas, emedan de strax ersätta det. De taga det af 

 Atractylis, Melilotus, Asphodelus, Myrrine, Phleos, Agnus, Spartum. (Om Thymus; exkre- 

 menter). De små (Bien) äro arbetsammare än de stora; de hafva slitna vingar, och svart, 

 liksom svedd färg. De andra äro vackra och glänsande, liksom sysslolösa fruntimmer. — 

 § 23: Bien anses tycka om buller, h vårföre det berättas att man sandar dem till kupan 

 genom att klinga och skramla med lerkärl. Det är dock ovisst om de höra, samt om de 

 göra detta af välbehag eller af fruktan. Arbetena äro fördelade, såsom förut sades . . . 

 (sköta ynglet . . bära vatten och blanda det i håningen . . .). Om morgonen äro de tysta 

 (.".. tecken gifves till arbetets början och slut..). — § 24: (Om tecken till god helsa; 

 och om svärmens skattning) ... man uttager ett mått (x°ä) ur kupan, eller mera .. . Blott 

 fä kupor gifva 3 mått. — § 25: Fiender till Biet äro Får och Getingar. Biskötare fånga 

 de sednare i en skål, hvari de lagt kött, hvilken de, då många sandat sig dit, tillsluta med 

 locket och sätta på elden. Ett ringa antal Drönare är gagneligt för svärmen, ty de göra 

 Bien arbetsammare. Bien förutspå väder. . . — § 26: Då de hänga sig vid hvarandra på 

 kupan, är det ett tecken att de vilja flytta ut; men då biskötarne märka detta, stänka 

 de sött vin på svärmen. Det är nyttigt att omkring bilägret plantera Päron, Bönor, Me- 

 dicago, Arter, Myrtus, Vallmo, Serpyllum, Mandel. Somliga biskötare strö mjöl på sina 

 Bi för att igenkänna dem på betet. Om våren är sen eller torr, eller om växterna blifva 

 brandiga (rostiga), sätta Bien mindre yngel. På detta sätt förhåller det sig med Bien. 



Ehuru ungefär hälften af de vidlyftiga uppgifterna, som syntes mindre vigtiga eller innefattade omsägelser, 

 blifvit utelemnade (vid ". . ."), synes det, af det ofvan anförda, ej blott att författaren med förkärlek sökt göra 

 sig underrättad om det vanliga Biet, Apis meliifica, och dess naturalhistoria, hos de ofta omtalade Bi skö- 

 tarna, utan äfven att dessa haft ganska olika åsigter af Biens natur och hushållning, samt att någon eller nägra 

 af dem ägt en för den tiden märkvärdig kännedom om dessa djur. De hafva känt att A 7 isarne ensamme voro 

 honor och Drönarnc hannar (V, 18. 1 och 2); att de förra dödades om de voro flera än en, de sednare efter att 

 hafva gjort nytta; att egna celler, af annan skapnad, sattes för bada dessa; att håningen utkräktes genom munnen 

 i cellen (V, ID. 5); sättet huru vaxet och födan insamlas och mycket mera som visar en ganska fin observation 

 på en tid dä man ej kunde hafva kupor med glas. — Men denna utmärkt goda kännedom har blifvit samman- 

 blandad med uppgifter af andra, som ej haft så god reda på sina Bi. Från dem förskrifva sig utan tvifvel upp- 

 gifterna om ynglets alstring på växter och indragande i bikupan, samt om de stora, dåliga (arbets) Bien som 

 jämte de små och goda (yQrjGTCti) skulle vara nödvändiga medlemmar af hvarje bisvärm. De tyckas hafva 

 känt de stora och tröga Drönarna, som väl äta håning, men ej arbeta eller hemdraga förråd, men ej deras rätta 

 beskaffenhet, utan blott kallat dem "stora och dåliga Bi", hvilka de för öfrigt ansett vara af samma beskaffenhet 

 som de vanliga arbetsbien, och författaren, som tydligen ej användt mycken tid för att studera Bien i naturen, 

 har upptagit och återgifvit deras berättelser. Vidare tyckas andra hafva. under namn af dåliga Bi, talat om 

 Getingar eller Humlor, som göra ojämna kakor, med kullriga lock öfver cellerna. Ett dylikt ursprung kan äfven 

 det hafva, som säges om två sorter Visar. Dock torde uppgiften om Visarnas olika färg kunna hafva afseende på 

 en annan, verklig olikhet. Författaren säger (V, 18. 2) att de bättre Visarna äro rödaktiga, de sämre svartare 

 och brokigare. Detta torde antyda någon kännedom om de två varietetema af Biet: den vanliga, mörkare, och 

 den sydliga, klarare färgade, som begagnas i Ital en (A. ligustica). Jag känner ej hvilkendera som nu är vanlig 

 i Grekland. — Att Bien under hvarje resa blott besöka en sort blommor, gäller endast då de samla frömjöl. 



Äfven för det som säges ora Tjufbien (</>0(>) måste flera dylika förväxlingar af olika personers uppgifter 

 ligga till grund. Namnet härleder sig visserligen frän egentliga tjufbi: vanliga arbetsbi från andra kupor, som för- 

 söka att stjäla håning, men ofta upptäckas och dödas. Men då dessa anses såsom ordinarie medlemmar af hvarje 

 bisamhälle, hvilka äfven skulle skada sin egen svärm, så tyckes detta hafva afseende pä Drönarna (jämför IX, 

 27. 10). Andra torde med tjufbi hafva menat Getingar o. d., och då tjufbien sägas vara svarta och bredbukade, 

 sa synes det antyda att man såsom sådana ansett andra Bi-arter, såsom af slägtet Megilla, Eucera, Mega- 

 chile, o. s. v. — Med de Vilda bi, som nämnas IX, 27. 0, torde likaledes böra förstås andra dylika slägten. 

 — En och annan af Bi-sorterna från Pontus (V, 19. 8) torde kunna igenkännas uti där lefvande arter. 



Utom håningen Qiekt) och vaxet (x/^oj-), omtalas förvaxet och smetvaxet (propolis) under två 

 namn: Cerosis (xrjQwoig: V, 19. 4) och Mity (/mi;: IX, 27. 5). De frömjölsbollar som Bien inbarn pä bak- 

 fötterna, hvaraf de sägas bereda föda (åt larverna; men väl mindre åt sig sjelfva). samt det deraf hopsamlade 



