142 C. J. SUNDEVALL, 



Fasanerna . . . Äfvenså hos de öfriga (djuren) som hafva fjädrar med skaft, eller bår, utom 

 Åsnan . . . Getterna och Fåren. Oxarne hafva dem och Svinens löss äro stora och 



hårda Men alla löss alstras ur sjelfva de djur på hvilka de finnas. Hos de djur som 



bada sig och hafva löss, alstras dessa mera då de byta om vatten. — § 3: (om Fisk-löss). 

 Namnet utmärker, liksom i alla språk, egentligen Menniskans vanliga "trognaste följeslagare", Pediculus 

 hvmamis L., och därjämte alla andra arter af Pediculus och Insecta Mallophaga Nzh. — Berättelsen att Lössen ej 

 födas af de omtalade "gnetterna", utan alstras ur bleminor, är märklig nog, och visar huru dylika fördomar kunna 

 hindra äfven naturforskaren från att se. Den står tydligen i nära sammanhang med den redan här förekommande 

 sagan om Lussjukan (Phthiriasis), som ännu i våra dagar ej betviflas af de flesta, till och med af läkare, ehuru 

 ingen i sednare tider kunnat efter egna iakttagelser beskrifva ohyrans uppkomst ur bölder eller bleminor, hvilket 

 skett allenast efter berättelser och deraf uppgjorda föreställningar. Dock ligger sannolikt äfven här en sanning till 

 grund för sagan. I många länder har nämligen, troligen från de äldsta tider, landtfolket känt skabbkräket (Acarus 

 scabiei L.) och haft namn dcrpå. Somliga bland dem hafva så goda ögon, att de utan synnerlig ansträngning 

 kunna se detta lilla kräk, där det sitter i sin gång uti epidermis, och uttaga detsamma med en nålspets. I Sverige 

 är kännedomen om detta kräk ej ovanlig, och i flera landsorter har man namn derpå. Efter en dylik kännedom har 

 djuret flera gånger blifvit upptäckt af naturforskare, men äter bortglömdt. Ettmuller beskref det redan 1682 

 (Act. Lips. p. 319) och vid den tiden omtalades det i åtskilliga skrifter. Ånyo blef det bekant genom De 

 Geers beskrifning (Memoires VII, 1778), men kännedomen förlorade sig åter så, att man i Paris, år 1829, utsatte 

 en belöning af 500 Francs för djurets upptäckande. Denna belöning vanns dock ej, och både zoologer och läkare 

 betviflade djurets tillvaro, till dess en ung man, Eenucci, från Corsica, som studerade medicin vid sjukhusen i 

 Paris, framtog och visade det för flera, såsom något ganska väl bekant för allmogen i hans hemland. Utan tvifvel 

 fanns denna kännedom på samma sätt i gamla Grekland, och upptogs likaledes af läkare och naturkunniga, hvilka 

 dock då, liksom ofta sedan, voro mindre klarsynta än landtfolket, men mera begifna på generaliseringar och filoso- 

 femer, hvarföre de bortblandade det egentliga factum och glömde det, men i stället uppgjorde för sig, ej blett att 

 Lössen i allmänhet alstrades i kroppen, af dess vätskor, och där kunde förorsaka en egen sjukdoiusform, Phthiriaris, 

 utan äfven att dessa, och de lägre djuren i allmänhet, väl parades och lade en sort iigg, men att inga ungar blefve 

 af dessa ägg, utan nya individer alstrades genom ny generatio aequivoca! Denna lära återkommer på många ställen 

 hos Arjstoteles och var troligen på hans tid allmän bland läkare och filosofer. 



45. KvvoQätzris (Cynorastes); namnes blott på ett enda ställe, V, 25. 2 (se Croton). 



På det anförda stället säges blott: "men på hundarna alstras de sä kallade Cynorhaestae". — Hvad som 

 menas med detta namn är således ej rätt tydligt; men ordets egna betydelse: Hundförstörare (af xvtov och Qano) 

 tyckes knappt passa för andra parasit-insekter, än dem, som hos oss kallas Eästingar eller Flott, slägtet Ixodes 

 Latr., af hvilka jagt- och vallhundar ofta i skogsmark blifva fullsatta, så att de lida mycket deraf och blifva all- 

 deles utmattade. Denna mening är äfven vanligen antagen af Filologerna. Hästflugan kan visserligen plåga hun- 

 darna (såsom anföres under Croton, n:o 41), men hon alstras ("yireiai"), eller vistas, icke på dem. — Under 

 art. Croton (n-.o 41) anfördes, att detta namn sannolikt äfven innefattar betydelsen af Ixodes, liksom det latinska 

 Ricinus. Detta sednare namn finner jag hos Plinius blott på ett ställe, XXII: 18, hvarest Ricinus säges för- 

 jagas af saften af växten Chatmeleon; men på ett annat ställe, XI: 34, lemnar samme författare en ovanligt ut- 

 förlig beskrifning på en Ixodes, utan att gifva honom något namn. Här anses han äfven för samma djur som 

 Fårlusen (Hippobosca ovina). 



46. AxctQi (Acari). V, 26. 1: 1 gammalt vax och i ved alstras ett djur, som anses 

 för det minsta af alla och kallas Acari; det är hvitt och litet. 



Med detta kan väl svårligen menas annat än hvarjehanda små, bleka Acarider, som allmänt förekomma, 

 såsom Mjöloret, Acarus siro, arter af slägtet Gamasus m. fl. 



47. ... V, 26. 1 (i omedelbart sammanhang med föregående, Acari): och i böcker 

 alstras andra (små djur): en del som likna dem uti kläder, (andra, som likna Skorpionen . .). 



Dessa ord kunna tydas på olika sätt. På den tiden voro böckerna af barkpapper eller pergament och 

 mera sällan af papyrus, eller i allmänhet af ämnen som äro mindre utsatta för den egentliga Målen (Tinea) som 

 blott skadar ull och yllekläder samt fjäder och pelsverk. Men emedan linnekläder knappt angripas af insekter, så 

 tyckes meningen här vara, att djuret i böckerna liknade Målen i yllekläderna, antingen såsom larv eller fjäril. Jag 

 förmodar således att detta djur är Lcpisma saccharinum, som man ej sällan får se bland dammiga, oskurna böcker, 

 hvilka ej sluta tätt tillhopa, och som ofta, af någon likhet med Malfjärilarna, hos oss plägar kallas Mal. Man skulle 

 äfven kunna gissa på Pso c u s-arterna, som något likna löss; men i detta fall hade väl författaren utsatt namnet 

 Phthir. De arter af Anobium och Ptinus, som någon gång äta hål i eller genom böcker, kunna ej vara menade, 

 emedan de ej likna några af dem som finnas i kläder, och Chelifer omtalas särskildt på samma ställe. 



