144 C. J. SUNDEVALL, 



långsamt, utan kraft och hoppar ej. Alla de öfriga, som Apotekare hafva utställda, bita 

 antingen icke, eller svagt — § 3: En sort bland dessa ("En annan sort") kallas Lycus. 

 Af dem sätta de små intet nät; de större väfva ett som är ojämt och dåligt utmed jor- 

 den vid murar. De sätta alltid sitt nät öfver en öppning (ett hal) och dröja där inne, 

 vid (nätets) början, till dess något fastnar i nätet, så att det rör sig, då de komma fram. 

 Men den brokige (Phalangium?) sätter ett litet och dåligt nät under ett träd. — § 4: En 

 annan, tredje sort, är slugast och konstrikast bland dessa, ty han spinner först, utsträc- 

 kande (trådar) åt alla håll mot hörnen [mellan h vilka nätet skall sättas] ; sedan uppsätter han 

 varpen [nätets radier] från midten, hvilken han skickligt finner. På dessa (varptrådar) 

 sätter han inslaget; slutligen sammanväfver h;m (trådarna?); men sitt hvilorum och neder- 

 laget för fångsten uppsätter han på ett annat ställe. Han sitter midt i nätet för att akta 

 på rofvet och då något fastnar (i nätet), så att midten rör sig, ombinder och invecklar 

 han det först i trådar, så att det ej kan röra sig, sedan bär han bort det och, om han 

 är hungrig, utsuger han det, . . . men om icke, så går han åter på fångst, men lagar först 

 det sönderrifna. — § 5 . . . (fortsättning om nätet och fångsten) . . . Honan arbetar och fångar, 

 och hannen får sin andel af bytet [!]. — § 6: Af de konstförfarna Spindlar, som upp- 

 sätta ett tätt nät, finnas två sorter, en större och en mindre. Den som har längsta fötterna 

 lurar på rofvet, sittande på nätets undre sida ("upphängd undertill"), på det att djuren 

 icke må förskräckas och akta sig, utan falla i nätet of van till; ty för sin storleks skull har 

 han svårt att gömma sig; men den (andre), som är af medelmåttig storlek, sitter ofvanpa, 

 dold i en liten håla i nätet. — § 7: Spindlarne kunna, strax sedan de äro födda, gifva 

 ifrån sig spindelväf; icke inifrån, såsom ett exkrement, som Democritus säger; utan från 

 kroppen, såsom en bark, eller liksom de hvilka kasta sina hår, såsom Piggsvinen [!]. De 

 inveckla äfven större djur, såsom små ödlor, hvilkas kropp de omspinna, springande om- 

 kring den, till dess de äfven ombundit munnen. Då först kommer Spindeln (intill ödlan) 

 och biter. (Obs. Origimdet har här två gånger: oro/ua, mun; af hvilka dock det första 

 tydligen bör vara acojua, kropp). — IX, 27. 1: Spindlarne tillverka ingenting (sådant 

 som Biens kakor) och samla ej åt sig, utan lefva blott af jagt. 



Uti det ofvanstående har jag på ett ställe samlat allt det som Aristoteles anför om alla de olika sorterna 

 af Sjiindlar, under namnen Arachne, livilket ord här alltid öfversättes med Spindel, samt Phalangium, Ly- 

 cus och Psylla, hvilka namn i öf\ •ersättningen blifvit bibehållna oförändrade. Detta blef nödvändigt genom dessa 

 namnens obestämda betydelse. — På några ställen ointalas dessutom Spindlar (och PhalangierP) som sägas vara 

 glaphyrse (ylacfVQai), livilket ord man, efter dess vanliga betydelse, plägat öfversätta med: prydlig, vacker 

 ("elegans, nitidus, zicrlich"). Dock synes, att författaren dermed menat skicklig, konstfärdig, som förstod att 

 uppsätta nät; hvarföre jag alltid sä öfversatt det. Men just dessa, uätspinnarne, synas, enligt sakens natur, hafva 

 varit ansedde såsom de egentlige Spindlarne, hvilka rätteligen erhöllo namnet Arachne. Namnet Phalangium 

 tyckes egentligen hafva utmärkt dem som ej sätta nät. Men man ser äfven att den nära likheten mellan flera arter, 

 af hvilka några sätta nät, andra icke (och särdeles mellan Lycosinae och Drassinre), hade sä förvillat de båda nam- 

 nens betydelse, att båda nu tyckas gälla nästan lika, för Spindlar i allmänhet. Till och med namnet Lycus är, 

 af samma anledning, förväxladt (hvaroin se strax nedan). 



Om man sammanställer alla de olika sorter Spindlar, som Aristoteles omtalar, så får inan, efter IX, 26, 

 hvarest alla nämnas, följande öfversigt: 



-() Phalangier som bita starkt (§ 2). Af dessa är 



1. Psylla, utan tvifvel af slägtet Attus, hvars arter göra länga hopp, men ej spinna (möjligen A. sceniens); 

 men det synes vara ett misstag att han uppräknas bland dera som bita starkt. 



2. Den större sorten, tyckes enligt beskrifningen vara Vattenspindeln, Argyroneta aquatica, som blott välver 

 bo åt sig i vattnet, hvilka ej lätt synas, om man ej noga söker. 



?>) De (Phalangier?) som bita svagt (§ 3). 



1. Lycus af den mindre sorten, är de nyares slägte Lycosa, hvars arter springa starkt, men ej sätta nät, 

 samt äro de "Phalangier", som hufvudsakligen fångas af Spårsteklama (Ichneumon Arist. Sphex L.). 



