OM ARISTOTELIS DJURARTER: INSEKTER. 145 



Det är dessa som förut (V, 22. 2) kallas Ängs- spindlar. Beskrifningen af dessas äggpåsar är ej lätt 

 att förstå, om man ej känner, att de äro runda, släta och ganska fasta, samt mörkare färgade och om- 

 gifna af en hvitaktig, tunnare gördel, som delar dem i två hälfter, samt att modren ständigt bär med 

 sig denna påse, fästad vid spinnvårtorna i kroppens bakända. Det är äfvcn dessa arter, hvilkas ungar, 

 nyss de äro utkläckta, sätta sig tätt tillhopa omkring modrens abdomen och sitta qvar där, tills hon 

 småningom aftynar och dör. 



2 Den store Lycus torde vara Agelena labyrinthica, hvars nät och beteende rätt bra beskrifvas. 



3 "Den brokige" kan vara eu art af slägtet Theriäion. 



c) Den "tredje", aldra skickligaste sorten (§ 4, 5) är tydligen slägtet Epeira i allmänhet, hvars arter sätta 

 runda, strålformiga nät. De beskrifvas rätt bra, utom det, att trådarne sägas slutligen saminanväfvas, eller 

 hopbindas, och att hannen säges få del af honans fångst. 



d) De "konstrika Spindlar", som väfva täta nät (g G). Af dem är: 



1 Den långbente, sannolikt blott stora, utvuxna exemplar af den nyss omtalade A. labyrinthica, som ofta 

 sitter på nätets undre sida. 



2 Den medelmåttige, kan vara A. domestica. 



Af ett par uppgifter ser man att Aristoteles hufvudsakligen hade sett och studerat Spindlarna hos Apo- 

 tekarna. Af dem har han utan tvifvel fått en stor del af uppgifterna om lefnadssättet. Men då de uppgifvit, 

 att hannen stannar qvar hos honan och att han får af hennes rof, så hafva de alltför mycket misskänt Spindlarnes 

 natur. Likså kan det ej vara efter egen iaktagelse, som författaren (nära slutet af det ofvanstående) säger Demo- 

 critus hafva orätt, och i stället sjelf kommer med en orimlig saga; och detsamma gäller om den derefter följande 

 berättelsen, att Spindlarne fånga ödlor. Att de sägas rufva sina ägg kommer deraf, att många, t. ex. af si. The- 

 ridion, Philodromus m. fl., sitta någon tid, ofta flera dagar, på eller vid hvarje ny lagd äggmassa, liksom om de 

 rufvade dem. Om det som säges, "att de föda maskar" etc. hafva vi talat förut, sid. 120, art. Scolex. 



51. fyaXayyiov (Phalangium), namn på vissa Spindlar, se under Arachne, n:o 50. 



52. Avxog (Lycus), äfvenså. Betyder egentligen Varg — » » » 



53. WvXÅa (Psylla) id. » » Loppa — » » » 



54. ^xoXoTcsvÖQa (Scolopendra). I, 5. 1: Seolopendra anföres, jämte Biet. såsom 



exempel på djur med flera än 4 fötter. — IV, 1. 3: Hon saknar vingar. — IV, 7. 2: De 



insekter, som äro långa och mångfotade, lefva lång tid uppskurna, och bada ändarna af 



kroppen röra sig sedan de blifvit afskurna samt gå både mot afskärningen och mot stjerten; 



t. ex. den så kallade Scolopendra. 



Det som här anföres ger väl, ensamt, ej anvisning på djuret, men bekräftar dock livad vi genom tradition 

 känna, att Scolopendra är samma djurslägte som ännu så kallas, och kanske egentligen Se. (Lithobius) forficata. 

 Af den yttre likheten med dessa, kallas maskslägtet Nereis, hos Aristoteles, Hafs-Scolopendra. Plinius uppger 

 en mängd botemedel mot Scolopendras bett. 



55. 1'ovÅog (Iulus). IV, 1. 3: Iulus och Scolopendra sakna vingar. 



Detta är allt hvad författaren säger om Iulus i arbetet Om Djuren; men i det Om Djurens Delar (IV, 5; 

 Frantzius, p. 204, 297) talas om insekter som äro länga och likna Iulus (lovliodegi xai fiaxQolg); och i 

 samma arbete (IV, 6; — Frantzius, p. 209) säger han: de insekter som äro långa hoprulla sig; — hvilka båda 

 yttranden ganska väl passa på de nyares slägte Iulus. — Plinius nämner alldeles icke Iulus, eller något namn som 

 tyckes vara en öfversättning deraf, men han sammanfattar troligen djuret Iulus rec. med Scolopendra under namnen 

 Millipeda, Multipeda och Centipeda. — Athena;us anför (VII, kap. 70) några ord ur Numenii arbete (i latinsk 

 öfversättning enligt ed. Schweigh.): "porro tu memento escte, quam in summis reperies litoris collibus, qui Iuli 

 vocantur, nigri, terrå vescentes, intestina terrse". — Athen^us anser dessa ord vara sagda om daggmasken 

 (Lumbricus L.), som dock ej är svart; men Mouffet sammanställer dem (Ins. II, kap. 8; före 1600) med termen 

 iovlo/ie&g, Iulusfotad, h varmed gamla författare benämnt s. k. treroddarefartyg med talrika årtullar i båda relin- 

 garna; och slutar häraf att Grekernas Iulus vore det djurslägte som han, på anförda ställe, först beskrifver och 

 kallar: Iulus, hvilket namn sedan blifvit bibehållet. Mouffet förmodar vidare, att dessa djur i Grekland fått sitt 

 namn till följe af någon liten likhet med hängblommorna (Iuli) af Hassel, Valnöt m. fl.; hvilket allt tyckes äga 

 största sannolikhet för sig. 



19 



K. Vet. Akad. Handl. B. 4. N:o 2. 



