146 C. J. SUNDEVALL, 



Ovissa eller Fabulösa Insekter. 



56. IlQccQOxovQig (Prasocuris). V, 17. 7: Uti kålväxterna [eller: under torka] al- 

 stras Prasocurides ("«^ <fy raJv xya/ufiwv yivovrai åt ngccgoxovptåtg"). Äfven dessa hafva 

 vingar. 



Det är obekant hvad som menas med Prasocurides, hvilket ord ej tyckes närmare förklaras hos andra 

 författare. Man ser blott att det är en bevingad insekt, som är allmän på kål, eller under torka; ty ordet xQa/^t- 

 (iiuv kan komma af xQa/nftrj, kål, eller af xya/iifiog, sjukdom bos växterna, förorsakad af torka. Dessutom tycker 

 man sig af namnet böra sluta att denne gör skada på lökarter. Ty Prasocuris är sammansatt af nQagor, lök 

 (nämligen isynnerhet Allium porrum och schoenoprasum) och xeiqco, afskära, bita, förstöra, och kan således öfver- 

 sättas ined lökfrätare eller lökförstörare. Men inga andra insekter äro kända, som göra skada på lökarterna än 

 de fluglarver som angripa sjelfva lökarna; h vilka larver ej äro bevingade och således ej här kunna menas. Blad- 

 löss (Aphis) finnas väl understundom på lökarter, men dels göra de föga skada, dels afbita de ej bladen. Dess- 

 utom är det föga sannolikt att dessa, på de flesta andra växter ymniga djur, skulle hafva fått namn just af löken. 

 Emellertid är det anmärknin^svärdt att de tyckas alldeles icke vara nämnda af de gamla författarna. Då Prasocurides 

 sägas alstras på kålväxter (eller af torka) skulle man snarast kunna gissa att dermed menades i allmänhet slägtet 

 Haltica (se förut n:o 8), till hvilket några arter höra, som torde vara de svåraste af alla skadedjur för Cruei- 

 ferae, och som i allmänhet frodas under torra år; men ingen art deraf är känd som skadar lök. Möjligtvis kunde 

 någon trädgårdsmästare hafva gifvit dem binamnet Lökfrätare, blott för att utmärka, att de voro så elaka, att de 

 till och med torde kunna angripa de eljest fredade lökarterna. Emellertid måste namnet lemnas obestämdt till dess 

 vi närmare lära känna Greklands insekter. Kanhända finnes där någon art som gör skäl för namnet, sannolikast 

 af Haltica eller andra Chrysonieliner, eller af Curculioner. — Detta namn har förorsakat kommentatorerna mycket 

 bryderi. Man har ansett stället vara stympadt, hvilket dock ej synes troligt, och Schneider har sökt restituera det 

 genom insättandet af namnet xQa/itfiig (Crambis) som skulle betyda Kålfjäril, men som ej finnes hos Aristo- 

 teles, samt ett par flera ord. Meningen blir härigenom: "Af kål alstras (Crambides, och af lök) Prasocurides". 

 Dock är detta tillägg alldeles ej behöfligt och hjelpcr oss ej det ringaste till att finna betydelsen af det obe- 

 kanta namnet. Liksä är förhållandet med den af Bekker antagna läsearten: att i stället för Crambon, läsa 

 Carabon, emedan Caralms (Coleopt. 7) omtalas näst förut. Den förklaring som Kulb lemnar, är alltför lång- 

 sökt; att nämligen med ordet xQCi(.ifiiuv skulle menas bistockar, och att Prasocuris skulle utmärka den uti dem 

 alstrade Clerus, som man någon gäng sett förtära frömjölet på lökblommor! 



57. 2<povdvXi] (Sphondyla). V, 7. 2: Sphondyla paras på samma sätt som Flugor, 

 Cantharider och Phalangier. — VIII, 23. 3: (se under nästa nummer). — IX, 23. 1: Ugg- 

 lorna jaga om natten Möss, Ödlor, Sphondyler och andra dylika smådjur. 



På det först anförda stället skrifver Bekker gnovdvlr] (Spondyla); hvilket dock sannolikt ej utmärker ett 

 annat djur. — Af det som anföres kan man blott sluta att detta djur är en insekt, som är allmän och tillräckligt 

 stor för att kunna tjena till föda åt Ugglor; men ingen grund finnes för att bedömma af hvilken Ordning denne 

 är. Namnets betydelse tyckes ej lemna någon ledning; det anses nämligen härledt (liksom gtpnrdvliov va. fl.) af 

 gnovdvXog, krans eller kransformig kropp, verteber, och betyder för öfrigt en slags rot. Plinius benämner en 

 orm Sphondyla. Agricola (De Anim. subterr.) beskrifver under detta namn larven af en Melolontha (jämf. 

 Johnston Ins. II, 94), som dock ej kan menas här, då parningen omtalas. — De nyare hafva ansett det för någon 

 art af Carabus, hvilket synes ej osannolikt, men med lika skäl kunde man gissa på en Blaps o. d. eller helst 

 på en fullvuxen Melolontha (som oftare än de öfriga nämnda ses under parning); men detta allt blir endast 

 gissning, till dess man finner någon ny bestämmelsegrund. 



58. ZracpvXiPog (Staphylinus). VIII, 23. 3: Hästar kunna ej botas om de råkat 

 nedsvälja en Staphylinus. Denne är så stor som Sphondyla. 



Af jämförelsen med Sphondyla finner man att här är fråga om en insekt, och ej om en rot, hvilken bety- 

 delse af ordet annars är mera bekant (t. ex. morot). Plinius säger att Grekernes Staphylinus är en rot som lik- 

 nar Pastinaca. Uti Absyrti Hippiatrica skall under detta namn omtalas en insekt som luktar illa och böjer krop- 

 pen^ tillbaka, hvarföre Mouffet (Theatr. II, kap. 7) använder namnet för en så beskaffad insekt, som sedan fått 

 behälla det. Linné kallar Mouffets djur Staphylinus maxillosus, som rätt väl kan vara Absyrti Staphy- 

 linus, men som tyckes vara för liten att vara menad på det anförda stället hos Aristoteles. Dessutom beskrifver 

 Mouffet under samma namn larven till Bombyx fagi, som väl ej heller här kan komma i fråga. Sträck gissar 

 på Lixus paraplecticus, som lefver uti stjelkarna af Vattenumbellater och enligt Linné förorsakar lamhet hos 

 hästar. Men dels är detta scdnare ganska ovisst; dels är Lixus uppenbart alltför liten. Hellre skulle jag vilja 

 gissa på någon af de nyss, under n:o 57, anförda insekterna (Carabus, Blaps) eller ännu hellre på en Meloé, 

 som är giftig och har någon likhet med ett russin (uva passa; gr. oiacrvlr). 



