4 C. W. BLOMSTRAND, 



Djupet af fjorden är, r&knadt ifrån grafkullen, hvarinvid fartygen lago för ankar 

 från 7 Juni — 1 Juli, omkring J svensk mil, bredden omkring \ mil. Låglandet, som 

 skiljer fjorden från de omgifvande bergen, varierar i bredd från £ mil högre upp på vest- 

 sidan till betydligt derunder, då bergen längre inåt alltmera draga sig tillhopa emot 

 stranden. Låglandet, som i söder fortsätter fjorden, utgöres till en hufvudsaklig del af 

 äldre moränbildningar från den ansenliga glacier, som innerst begränsar densamma. 



Fjellsträckningarna, hvilka på vestra sidan af fjorden fortlöpa i det närmaste parallelt 

 med densamma, utgöras af en vresigt tunnskiffrig till här och der grofsplittrig, nästan 

 massformig glimmerskiffer med omvexlande tunna qvartz-lager af stundom fullkomligt 

 skiffrig struktur. Med strykning i fjordens riktning eller i det närmaste i norr och söder 

 stupa skikterna teraligen lodrätt eller omkring 60 — 70" åt öster. Troligen i följd af gla- 

 cierernas tidigare inverkan äro de således nästan upprättstående skifferlagren upptill så 

 godt som tvärt afskurna, hvarför den öfre delen af bergen, hvilka endast utåt kusten ge- 

 nom de här och der utmynnande smärre dalsänkningarna framträda mer eller mindre 

 tydligt åtskiljda, under det att det inre synes bilda en oafbrutet sammanhängande massa, 

 utgör en enda nästan jeinn fjellplatå, som ifrån 700 — 1000 fot närmast stranden lång- 

 samt höjer sig inåt, utan att dock någonstädes hinna någon betydligare höjd. Den öfra 

 jemna ytan af bergen, så vid t jag under vår vistelse på stället träffade dem fria från 

 snö, var nästan helt och hållet betäckt af lösa till en del rullade stenar, hvarigenom ytter- 

 ligare synes bevisas, att glacieren tidigare haft sin väg deröfver, och från början varit or- 

 saken till den annars knappt förklarliga, jemna aftrubbningen af de på kant uppresta skik- 

 terna. Det torde ej heller vara tvifvel underkastadt, att den ännu ganska ansenliga gla- 

 cieren i bottnen af fjorden tidigare haft en vida större utsträckning än nu är fallet. 



I det på vestsidan längst in i fjorden liggande fjellet öfvergår glimmerskiffern till 

 en gulaktig, skiffrig qvartzit, hvilken, förut i smärre partier genomsättande glimmerskiffern, 

 nu i sin ordning uppträder som sjelfständig bergart, och med samma strykning och fall 

 åt öster öfverlagrar densamma. Visserligen visar den sig i dagen på en jemförelsevis smal 

 sträckning, dels i nämnda fjell, der den vidtager just i sjelfva den öfversta kammen af 

 berget, dels på några punkter i det glacieren tillstötande låglandet, men sannolikt har den 

 äfven på denna sida af fjorden en ej obetydlig utbredning, åtminstone att döma af den 

 massa af lös sten och klapper, hvaraf den vida strandslätten hela fjorden utefter betäckes, 

 och som till en hufvudsaklig del utgöres af qvartz. 



Af jemförelsevis underordnad betydelse, om också af andra skäl af ej ringa intresse, 

 är den kristalliniska kalk, som likaledes står i omedelbart sammanhang med glimmer- 

 skiffern. Den uppträder i ett temligen isoleradt bergparti, som nära intill yttersta ändan 

 af fjellsträckningen vid öfvergången till det vidsträckta låglandet mot Verlegen Hook, min- 

 dre genom sin höjd, som ej öfverskjuter den egentliga bergplatåns, än genom sin egen- 

 domligt rundade form och sin afvikande färg, redan på långt håll tilltvingar sig uppmärk- 

 samheten. Berget, som å ena sidan brant stupar mot slätten, och inåt genom en trång 

 dalsänkning åtskiljes från den bakomliggande fjellmassan, utgöres af en blekgrå kalksten, 

 af ovanligt grofkristallinisk struktur, och, såsom med kalken mera sällan är fallet, yt- 

 terligt lätt söndervittrande till ett groft pulver, i det de små kristallfragmenterna efter- 

 hand lossas ur sitt sammanhang och falla ifrån hvarandra. Berget var för öfrigt på ut- 

 sidorna skäligt urgröpt och fåradt, liksom genom inverkan af vågsvallet, hvilket också 



