SPETSBERGENS GEOGNOSI. 5 



med all sannolikhet kan antagas verkligen hafva varit händelsen, då det nuvarande låg- 

 landet påtagligen tidigare varit täckt af hafvet, och med detsamma det ifrågavarande ber- 

 get utgjort den fordna strandklippan. Oaktadt sin kristalliniska textur är bergarten tyd- 

 ligt skiktad. Skiktningen är något störd, men hufvudsakligen öfverensstämmande med 

 den rådande strykningen i norr och söder, med 60 — 65° fall åt öster. Här och der i kalk- 

 massan insprängda ljusa glimmerblad tilltaga i mängd alltmera emot vester, der kalken 

 småningom öfvergår i glimmerskiffer. Af mineralier anträffades i kalken, förutom in- 

 sprängda körtlar och ådror af hvit qvartz, endast mörkbrun svafvelkis i stora pentagonal- 

 dodekaedriska kristaller, samt stråligt kristallinisk skapolit i ytterst sparsamt inströdda 

 smärre nästen. 



Ännu en bergart, som i underordnad betydelse uppträder på vestkusten, och likale- 

 des fullkomligt isolerad, är slutligen hyperit, som i sjelfva mynningen af den egentliga 

 fjorden bildar de öfver den i öfrigt jemna strandslätten uppstigande bergshöjder, bakom 

 hvilka våra fartyg lågo för ankar under större delen af uppehållet i Treurenberg Bay. 

 Kullen är af gammalt bekant som begrafningsplats för trettio Holländare, hvaraf benämnin- 

 gen grafkullen. Med anledning af det af besättningen på Eolus vid ett föregående tillfälle 

 uppresta korset, som likaledes befinner sig dera, betecknade vi den vanligen med namnet 

 korskullen. Bergarten är temligen grofkornigt kristallinisk, i öfrigt föga utsatt för vittring, 

 men på ett besynnerligt sätt söndersprungen i större och mindre oregelbundna block. 



Att återgå till det inre af fjorden, är redan riämndt, att bottnen af densamma upp- 

 tages af en betydlig glacier, som emellertid icke utmynnar i hafvet, utan upphör omkring 

 i mil innan detsamma vidtager. På sidorna kullrigt afrundad och genom ett af elf-vatt- 

 nen utskuret öppet mellanrum skiljd från de omgifvande bergen, stupar den framtill tem- 

 ligen brant, men utan spår till någon egentlig bräcka. Låglandet närmast intill upptages 

 till en del af några smärre vattensamlingar, och är för öfrigt fullkomligt jemnt, och så- 

 som vanligt täckt af sten och klapper. Längre ut vidtager en likaledes fullkomligt jemn 

 höjdsträckning af omkring 50 fots höjd, som brant stupar åt båda sidor och påtag- 

 ligen utgör ett slags moränbildning från en tidigare period, då glacierens verksamhet 

 var vida större än nu är fallet. Det torde vara tvifvel underkastadt, huruvida denna 

 för närvarande är stadd i ett fortsatt framåtskridande.* Ansenliga ler- och slammassor 

 nedvälla visserligen från densamma, då is- och snösmältningen börjar, så att den ingalunda 

 kan sägas vara i fullkomlig overksamhet, men i alla händelser synes den, liksom öfverhuf- 

 vud taget den stora mängd af Spetsbergs-glacierer, som upphöra innan de nå hafvet, sna- 

 rare vara i fortsatt af- än tilltagande, då åtminstone allt talar för att dess utsträckning 

 tidigare varit större än nu, och ett fullkomligt stillastående svårligen låter sig antaga. 



Fjellen i det inre, hvarifrån glacieren erhåller sitt hufvudsakliga tillflöde, och som 

 till en del i isolerade toppar på alla sidor omslutas af densamma, utgöras ögonskenligen 

 dels af glimmerskiffer, dels af de bergarter, som vi i det följande få lära känna såsom 

 uppträdande på ostsidan, ej sällan med en märkbart i ögonen fallande omvexling af de 

 olika färgade skikterna. 



Östra stranden af Treurenberg Bay, till hvars beskrifning jag nu öfvergår, utgöres 

 liksom vestkusten till sin norra del af ett vidsträckt slättland, som endast här och der 

 afbrytes af låga, anstående berg, och i öfrigt, med oupphörligt samma enformiga betäck- 

 ning af grus och klappersten, upptager i nära en mils sträckning hela den breda land- 



