6 C. W. BLOMSTRAND, 



tungan, hvarigenom fjorden åtskiljes från Hinlopen Strait. Längre inåt fjorden, der de 

 egentliga fjellen vidtaga, är strandbrädden mellan dem och hafvet öfverhufvud taget så 

 smal, att det oerhörda ras, hvaraf fjällsidorna från toppen ända ned till foten äro be- 

 täckta, med undantag af dalsträckningen djupast in i fjorden i närheten af glacieren, 

 sträcker sig så godt som omedelbart intill sjökusten. Nära den punkt, der det egentliga 

 låglandet upphör, utskjuter en låg bergsudde, innanför hvilken i den förträffliga hamn, 

 som af densamma bildas, Paerys fartyg Hecla låg för ankar, under det han sjelf företog 

 den bekanta expeditionen emot norr. Hamnen benämndes af Parry Hecla Cove, hvarför 

 vi också vanligen betecknade den bakom liggande bergsträckan, och särdeles den högsta 

 delen deraf, der kustkedjan tvärt böjer sig mot öster, under namnet Hecla mount, Hecla 

 Coveberget, liksom sjelf va udden, der Parry under sin vistelse uppreste en flaggstång, 

 hvaraf lemningarne ännu finnas qvar, med benämningen Hecla Cove-udden eller flagg- 

 stångskullen. 



Efter denna redogörelse för ställets topografi öfvergår jag till en kort framställning 

 af de i trakten uppträdande bergarterna. 



Den nyss nämnda Hecla Cove-udden utgöres af samma qvartzitartade bergart, som 

 vi redan lärt känna från vestsidan, än ternligen tunnskiffrig, än massformigt splittrig, men 

 likväl tydligt antydande den rådande strykningen i norr och söder, med ett mer eller 

 mindre svagt fall åt öster. Till färgen varierar bergarten i hög grad, från nästan hvit till 

 smutsigt gulbrun, som kan antagas som den rådande färgen, grå, rödaktig, grön o. s. v. 

 Till brott och struktur öfverensstämmer den i det närmaste med den vanliga qvartzen. 

 Här och der förekommande hvit glimmer är det enda främmande mineral, som anmärktes. 

 En utomordentligt stark söndersprängning af berget gör udden så att säga till ett enda 

 stort stenraminel. På södra sidan af udden, liksom inkilad i qvartziten och på tre sidor 

 omsluten af densamma, uppträder en liten bank af lerskiffer, utan spår till organiska lem- 

 ningar och med skikterna till ytterlig grad förvridna. Här och der anträffas i lerskiffern 

 inneslutna, oregelbundna massor, stundom till och ined tydligt rundslipade stycken af grå 

 qvartzit, som ögonskenligen utgöra brottstycken af en äldre bergart. För öfrigt förekomma 

 smärre nästen och verkliga utsöndringar af vanlig qvartz med vackert kristallinisk, mörk- 

 grön chloritglimmer. 



Om vi härifrån, sedan vi hunnit öfver den snart åter vidtagande qvartziten. fortsätta 

 vägen öfver det stenbetäckta låglandet, ådrager sig snart det egentliga Hecla Coveberget 

 vår odelade uppmärksamhet. Det är ytterst svart att med bestämdhet urskilja lagerföljden 

 mellan de här i brokig vexling uppträdande bergarterna. Sedt framifrån, från sjösidan, 

 visar sig fjellets massa utgöras af lerskiffer och qvartzit af samma beskaffenhet som vid 

 flaggstångskullen, en skiffrig grå kalksten, samt dessutom en massformigt utsöndrad berg- 

 art, som i en bågformigt böjd linea genomsätter berget i hela dess längd och lätt igen- 

 kännes såsom hyperit af fullkomligt samnia beskaffenhet som den å grafkullen upp- 

 trädande. 



Längst bort i nordvestra hörnet, der jag i en någorlunda tillgänglig klyft vid om- 

 kring 700 fots höjd träffade anstående hyperit, var hyperitgångens strykning, med en 

 mägtighet af omkring 100 fot, N.V. — S.O., med circa 60° fall åt N.O. Kalken låg i 

 skikternas sträckning jemnt lagrad deröfver, på de öfre skarpt utskjutande kammarne 

 genom vittring och söndersplittring alldeles frånsprängd, då den bart liggande hyperiten 



