8 C. W. BLOMSTRAND 



tulkhaltig kalksten med fina glimmerartade fjell, circa fem famnar, derpå c) lerskiffer, som 

 i mån den kom närmare den slutligen anstående d) hyperiten antog alltmera utseendet af 

 en kristallinisk skiffer, eller en tät massformig bergart med ljusare och mörkare ränder, 

 hvarigenom äldre brottstycken erhålla ett egendomligt bandadt utseende. Omedelbart intill 

 hyperiten och till en del ännu häftande dervid, hade lerskiffern öfvergått till ett grofbla- 

 digt, grått, chloritskifferartadt mineral. 



Ännu längre i söder, i den lägre bergklack, som utgör slutet af det tredje fjellet, 

 uppträder den nyss omnämnda, hvitgula korniga kalkstenen betydligt mäktigare utvecklad, 

 och bildar en egendomlig rad af ur fjellraset utskjutande bergkammar, som redan på långt 

 håll ådraga sig uppmärksamheten genom sin ljusa färg. Det på afstånd rent svarta skikt, 

 som följer derefter, visar sig vid närmare påseende som en oregelbundet skiktad mörk 

 massa, genomsatt i alla riktningar af hvita band och ådror, och bestående dels af en nä- 

 stan svart, tät, kalkhaltig lerskiffer, dels, i de ljusare partierna, af gulhvit, grofspatig dolomit- 

 kalk, omvexlande med färglös qvartz, hvarförutan förekommer samma chloritartade grå 

 glimmerart, som nyss omnämndes. Tydligen är detta samma skikt som lerskiflerlagret i 

 det högre berget på öfvergången till hyperiten. Enda skilnaden är den större kalkhalten, 

 som fritt utsöndrats eller måhända snarare mekaniskt inblandats från det tilläggande, vid 

 hyperitens genomträngande söndersprängda kalklagret. 



På andra sidan om den trånga dalklyfta, som härefter vidtager, och bildar utloppet för 

 en liten, från de inre fjellen upprinnande glacierelf, blir den kristalliniska kalken den allt- 

 mera rådande bergarten, tills den slutligen uppträder sjelfständigt, utan att märkbart öf- 

 verlagras af andra bergarter, i de två ansenliga fjellen innerst i fjorden på denna sida, som 

 genom sin skärt hvita färg bjert afsticka mot de såväl norr som söder derom uppträdande 

 mörka bergen. Att döma af utsigten frän en betydligare höjd, synas dessa kalkfjell i 

 sydostlig riktning fortsättas en ansenlig sträcka, sannolikt ända till Hinlopen Strait. När- 

 mast söder om dalgången, innan kalken ännu blifvit enrådande, der jag besteg en af de 

 bakomliggande höga fjelltopparne och således en längre sträcka utefter hade tillfälle att 

 iakttaga lagerföljden, träffades närmast intill 1) kalken 2) den nyss beskrifna hvitådriga 

 lerskiffern; derpå 3), efter passerandet af en kort sumpmark, anstående hyperit; efter denna 

 4) en grågrön, lös skiffer ined nästen af qvartz och chloritglimmer, alldeles liknande den 

 i Hecla Cove-uddens lerskiffer; derefter vid omkring 1000 fots höjd 5) en mäktig bädd af 

 hyperit. afsöndrad i stora pelarlika block, och slutligen 6) vanlig mörkgrå, hård kalkskiffer, 

 som utgör högsta delen af berget. 



Hyperiten uppträder således här i två parallela gångar eller klyfver sig möjligen i 

 två grenar. Af mineralier, som anträffades i Hecla Cove-kedjan, må nämnas: svart granat 

 och magnetjern, båda kristalliserade såsom anflog på klyftytor af hyperiten, hvars egendom- 

 liga fältspat för öfrigt är förtjent af en noggrannare undersökning, samt, förutom de nämnde 

 glimmerarterna, små drummer af brunsten, åtföljande kalken. 



Jag har måhända med öfverflödig utförlighet redogjort för dessa detaljer, som 

 kunna synas i och för sig temligen oväsendtliga, men jag har ej alltför flygtigt velat vid- 

 röra desamma, då deras noggrannare utredande är af särskilt intresse med afseende på 

 hyperitens och dylika bergarters uppkomst, hvarföre också de invecklade förhållandena på 

 stället i hög grad ådrogo sig min uppmärksamhet. 



