SPETSBERGENS GEOGNOSI. 



17 



Cloven Cliff-un i ideela genomsnitt. 



bäddad i den hvita fältspaten, hvarigenom det hela får utseendet af ett slags grofkornig 

 skriftgranit. I alla händelser synes qvartzen hafva kristalliserat i en matrix af fältspat, 

 hvarföre det så ofta citerade motsatta förhållandet åtminstone ej i förevarande fall kan 

 lägga hinder i vägen för antagandet af granitens plutoniska ursprung, som af andra skäl 

 synes ögonskenligare bevisas än i något annat fall, som jag af egen erfarenhet lärt känna. 

 Lika rimligt som det är att antaga, det graniten i många fall uppkommit på samma väg 

 som gneisen och liknande bergarter, lika ensidigt måste det å andra sidan vara att en 

 gång för alla förneka möjligheten af dess uppkomst på plutonisk väg, då fall gifvas, så- 

 som de här ifrågavarande, der dess eruptiva natur svårligen kan misskännas. Ty att i 

 dylika fall för fasthållande af dess neptuniska ursprung tänka sig densamma försatt i 

 flytande tillstånd på våta vägen, d. v. s. uppvälld som en seg slammassa, torde måhända 

 alltför mycket sakna stöd i erfarenheten. I alla händelser torde vara att åtskilja sedi- 

 mentär och eruptiv granit såsom två särskilta arter. Som exempel från Spetsbergen 

 skulle möjligen kunna citeras Verlegen Hooks-graniten såsom sannolikt sedimentär; ögra- 

 niten i N.V., med hvilken vi för tillfället sysselsätta oss, såsom eruptiv. 



På den ansenliga Cloven Cliff-ön (den egentliga såsom sjömärke bekanta Cloven Cliff 

 utgör en isolerad klippudde på öns norra ända), upptages södra delen till en stor del af 

 kristallinisk kalk. I sin största utsträckning visar denna sig på vestsidan af ön (A), der den 



ifrån den högsta omkring 1000 fot höga mel- 

 lersta delen sänker sig likt en bred gång. 

 som i en dubbelt bågformigt böjd linea sträc- 

 ker sig ända till öns södra ända, der den når 

 ned till hafsbrädden. Den tydligt skiktade 

 kristalliniska kalken ligger liksom en mantel 

 öfver den brant kullriga granitryggen, hvaraf 

 bergets massa utgöres, under det den, att 

 i döma af granitens uppträdande på ostsidan, 

 och till en del ännu i högsta partierna af ber- 

 get, i sin ordning tidigare varit betäckt af densamma. 

 På ett ställe (B), der kalkskikterna undan sprängts, fram- 

 träder den blottade graniten med en nästan fullkomligt 

 jemn och slät yta, och längre upp kalkbädden med en 

 stupning af omkring 65°, som ett från kärnan lossnadt 

 skal hängande öfver densamma. Det enda, som anty- 

 der öfvergången, är kalkens större täthet och kiselhalt 

 omedelbart intill graniten, allt förhållanden, som ovil- 

 korligen erinra om de förut omtalade, med hänsyn till 

 hyperiten i Hecla Cove-berget. 

 Ej mindre mägtig är den kalkbädd, som träder i dagen på fastlandet, ungefär gent- 

 emot östra ändan af Norsk-ön, vid en höjd af omkring 400 fot. På den branta, med 

 granitras till större delen täckta höga fjellsidan äro emellertid utsträckning och öfriga 

 förhållanden svårare att utreda. Liksom på Hvitholmen förekomma i kontakten med 

 kalken betydliga gångar af grofkornig granit. I mineralogiskt hänseende är denna loka- 

 litet företrädesvis utmärkt. 



F-é 



K. Vet. Akad. Handl. B. 4. N:o 0. 



