18 C. W. BLOMSTRAND, 



Af särskildt intresse är slutligen kalkflötsen i Magdalena Hook, såväl för det i och 

 för sig egendomliga i uppträdandet, som det verkligen storartade i situationen i sin helhet. 

 Med nyss anförda namn betecknas den höga fjellrygg (höjden bestämdes till 2310 fot), 

 som i norr begränsar Magdalena Bay ifrån hafvet och det på andra sidan vidtagande 

 Sydgat, hvarigenom Danskön skiljes ifrån fastlandet. Kalkbädden förekommer här upp- 

 lyftad till en höjd af mellan 1500 och 2000 fot, vidtagande vid omkring förra höjden 

 öfver hafsytan, och med en mägtighet af omkring 300 fot. I starka krumningar och mer 

 eller mindre lodrätt stupande och bågböjda följa kalkskikterna större delen af fjellets ut- 

 sträckning, här och der utskjutande i isolerade toppar, som genom sina mera rundade 

 och glattslipade former bjert afsticka från de vildt sönderslitna, skarpa granitryggarne, 

 hvilka, åtskiljda af breda rännor af ras, på korta mellanrum vertikalt utspringa från den 

 branta fjellsidan. På ett ställe framstod, här som på Cloven Cliff, den tvärt stupande gra- 

 nithällen glatt och jemn, der kalkskiktet, som täckt densamma, blifvit lösrifvet. Graniten, 

 som utgjorde bergets massa, var för öfrigt, såsom redan i det föregående är antydt, på 

 flera ställen genomsatt af mer och mindre tydligt gneis- och glimmerskifferartade partier, 

 och som vanligt här och der mera grofkristalliniskt utsöndrad. 



Att döma af utsigten från nyss anförda berg synes den kristalliniska kalken äfven 

 förekomma i öfversta delarne af den ansenliga fjellkam, som reser sig öfver isryggen 

 söder om Magdalenafjordens mynning, och med den sannolika höjden af 3000 fot utan 

 fråga torde utgöra det högsta fjellparti på hela den del af vest- och nordkusten, som vi 

 voro i tillfälle att lära känna, ehuru alltid med afräkning af Forelandet, hvars högsta 

 toppar uppgifvits stiga till 4500 fot, hvilket dock torde vara i någon mån tvifvel under- 

 kastadt. 



Sannolikt är nordvestlandets granitregion den enda trakt af Spetsbergen, som för 

 mineralogen har något af större intresse att erbjuda. Så mycket mera är det med denna 

 händelsen, tack vare de vexlande bäddar af kalk och lerskiffer, som graniten vid sitt ut- 

 brytande fann före sig. 



Den oblandade graniten på de smärre öarne synes företrädesvis utmärkas af ett 

 cordieritartadt mineral, som jemte smärre korn af derb, rosenröd granat ofta förefinnes 

 insprängdt deri, t. ex. på båda Norsköarne, framför allt å den inre, der det isynnerhet i 

 en grofkornig granitgång i närheten af Sabines observatorium träffas tydligt utbildadt. 

 På samma öar, å ömse sidor om sundet dem emellan, förekomma här och der nästen af 

 mörkt grönbrun till nästan färglös, vackert kristallinisk strålsten, från en valnöts storlek 

 till en fot och deröfver. I sammanhang dermed må anmärkas, att i samma trakt i den 

 i öfrigt homogena granitmassan ej sällan träffas större och mindre rundade bollar af en 

 mörk, finkornig, glimmerhaltig bergart, i fullkomligt skarp begränsning mot graniten och 

 ganska ofta vid densammas förvittring frivilligt lossnande ur sitt hål. Man skulle kunna 

 vara frestad att antaga dem såsom rullstenar, som af en tillfällighet blifvit inneslutna i 

 den ännu segflytande granitmassan. 



Inom området, der graniten uppträder i blandning med skifferartade bergarter, utan 

 att likväl märkbart träda i beröring med kalken, var jag särskilt i tillfälle att under- 

 söka omgifningarne af Kobbe Bay på Dansköns emot hafvet vända sida. Graniten skulle 

 här snarast kunna betecknas som gneisgranit, genomskuren i alla riktningar af gångar och 

 nästen af mer eller mindre grof kristallinisk, massformig granit, som till färg och utseende 



