20 C. W. BLOMSTRAND, 



Att slutligen nämna några ord om kalken sjelf i de större bäddarne, visar sig ej 

 mindre här en i ögonen fallande öfverensstämmelse med de motsvarande förhållandena i 

 vårt eget land. De flesta af de för Sveriges och Finlands urkalklager karakteristiska 

 mineralier träffas äfven på Spetsbergen, och säkerligen skulle vid noggrannare under- 

 sökning, än vid mina flygtiga besök kunde vara möjligt, ännu flera der återfinnas. Gräs- 

 grön augit, skapolit, kondrodit, spinell, ljusbrun, genomskinlig glimmer, grafit, diopsid med 

 flere här förekommande höra alla till denna kategori. 



Den i allmänhet grofkristalliniska kalken varierar på olika ställen till utseende och 

 färg på grund af de förherrskande, fremmande inblandningarna, ifrån snöhvit dragande 

 åt grått af olika nyanser, i smärre partier himmelsblå o. s. v. Magdalena Hooks-kalken 

 blir vid vittring på ytan starkt gulbrun till följd af insprängda små korn af svafvelkis. 

 För öfrigt är på nämnda ställe augit den rådande inblandningen. Grafit i små kristalli- 

 niska blad förekommer isynnerhet på Cloven Cliff och å lokalen på fastlandet, vanligen åt- 

 följd af den vackert kristalliserade bruna glimmern. A sednare stället träffades företrä- 

 desvis den svarta spinellen, skapoliten och kondroditen, den sistnämnda någon gång så 

 ymnigt insprängd i kalkmassan, att denna nästan helt och hållet förlorar sitt kristalliniska 

 utseende och vid bortfrätning med syror qvarlemnar ett sammanhängande kondrodit- 

 skelett, hvarförutan här och der förekomma nästen af ädel serpentin, vanligen med en 

 kärna af diopsid. Slutligen anmärktes i kalken på Hvitholmen ett egendomligt, i små 

 sneda prismer kristalliserande blekgrönt mineral, med färgen i luften öfvergående till 

 djupt honungsgul, till hvars närmare beskrifning jag vid ett annat tillfälle torde åter- 

 komma. 



Innan jag lemnar granitregionen, torde vara skäl att nämna några ord om den i 

 denna trakt företrädesvis allmänt förekommande fjellform, som lämpligast torde kunna i 

 korthet betecknas med kittelformen, eller då en isolerad större bergmassa visar sig till det 

 inre skåligt urgröpt, med de omgifvande skarpa fjellväggarne cirkelformigt grupperade 

 deromkring, vanligen endast åt ena sidan lemnande en öppning för utjpppet af den i ur- 

 hålkningen hopade isen. Vid flygtigt påseende måste dylika bergformer ovilkorligen erinra 

 om en kraterbildning, och då jag första gången, omedelbart efter ankomsten till Spets- 

 bergen, lärde på närmare håll känna ett sådant berg, tycktes ej saknas stöd för antagandet 

 af deras uppkomst på vulkanisk väg, så oberättigadt det än vid noggrannare undersök- 

 ning måste visa sig. I det vackra kittelformiga berget vid Foul Point befanns nemligen 

 moränmassan från glacieren i det inre, såväl som större delen af de lösa stenarne på 

 låglandet framför, så godt som uteslutande utgöras af en finkornig, grå granit, under 

 det de omgifvande fjellväggarne utgjordes af gneis- och skifferartade berg. Man kunde 

 lätt frestas att antaga, att man befann sig vid ett af de ställen, der den mägtiga granit- 

 eruptionen en gång egde rum. Men utan fråga måste de olika bergarternas uppträdande 

 anses som helt och hållet tillfälligt, och det hela här, som på andra ställen, betraktas som 

 en följd af isens och frostens förstörande verkan på bergmassan, hvarvid de skifferartade 

 bergen af naturliga skäl skulle visa en större motståndskraft. En tillfällig hålighet i 

 berget har föranledt bildningen af en glacier i fjellets inre, och den tydligt utbildade 

 kittelformen deraf efterhand blifvit en följd. Liknande kittelberg förekomma för öfrigt 

 temligen allmänt, t. ex. vid Magdalena Bay, vid fastlandet emot Norskön m. fl. ställen i 

 området för graniten, men äfven vid vestra sidan af Gråhuks-kedjan emot Liebde Bay och, 



