SPETSBERGENS GEOGNOSI. 21 



som redan i det föregående är omnämndt, i innersta bottnen af Vide Bays vestra arm, 

 hvaraf bevisas, att graniten ej är ett nödvändigt vilkor för dylika fjellformers uppkomst. 



I sammanhang härmed må anmärkas den utomordentligt starka förvittring eller 

 rättare söndersprängning, som bergen på Spetsbergen öfverhufvud taget äro underkastade, 

 naturligtvis i olika grad, alltefter bergartens beskaffenhet, således framför alla andra de 

 rena granitbergen, den med glimmerblad späckade jemförelsevis grofkorniga gröna och 

 grå sandstenen, den af fina sprickor genomdragna qvartziten o. s. v. Ett af de mest på- 

 tagliga bevis för riktigheten af den åsigt, till följd af hvilken i en tidigare period äfven 

 den skandinaviska halfön legat inom området för den arktiska glacierregionen, torde vara 

 att söka i den oerhörda mängden af lösa stenar, hvarmed flere af Sveriges bergigare pro- 

 vinser äro betäckta, äfven på sådana lokaler, der en successiv framflyttning genom glacie- 

 rerna sjelfva för ingen del låter sig antaga. För att endast nämna ett exempel, torde 

 det för mer än en varit svårt att göra sig reda för ursprunget till det djupa stenlager, 

 hvaraf en ej ringa del af det sydöstra Småland är öfvertäckt, men har man en gång lärt 

 känna förhållandena, sådana de ännu existera i ett land som Spetsbergen, torde svaret 

 på frågan ej länge uteblifva. De lösa stenarne måste förskrifva sig från sjelfva stället och 

 dess närmaste omgifningar, och äfven der numera knappast finnes spår till anstående 

 berg, bevisas endast af stenraset, som genom deras söndersprängning uppkommit, att de 

 bergmassor, som tidigare der förefunnits, ingalunda varit obetydliga. Som bekant har 

 graniten inom denna del af Småland, såväl som det tillstötande Blekinge, en särdeles 

 mägtig utbredning. Smålands såväl som Sveriges öfriga berglandskaper hafva sålunda, 

 tack vare kölden, blifvit endast ruiner af hvad de fordom varit, och måhända skall 

 en tid komma, då sjelfva Spetsbergens alper sjunka ned till betydligt anspråkslösare di- 

 mensioner, liksom de utan fråga tidigare varit vida högre, än de för närvarande äro. En 

 blick på våra ännu anstående berg visar, huru jemförelsevis obetydlig frostens inverkan 

 numera är, under det t. ex. Gaustas högsta fjellrygg, med sina massor af oupphörligt 

 vexande ras, lemnar den fullkomligaste motsvarighet till hvilket som helst af Spets- 

 bergsfjellen. 



Fortsattes vägen från Magdalena Bay söderut, vidtager en sträcka af kusten, som på 

 kartorna betecknas under namn af de Sju Isfjellen, så benämnd af de vidsträckta glacierer, 

 som, endast afbrutna af jemförelsevis smala fjellarmar, hvaraf de begränsas från hvar- 

 andra, följa kusten utefter, ända tills Kors Bay vidtager. Det är redan nämndt, att gra- 

 niten snart upphör söder om Magdalena Bay, sannolikt i oingifningarne af den s. k. Ham- 

 burger Bay. Redan i fjellbildningens yttre visar sig snart en afvikelse från den inom 

 granitområdet uppträdande. Bergen blifva mindre isolerade, och långsträckta fjellryggar 

 i egentlig mening börja allmännare förekomma, på samma gång kittelformen framträder 

 mindre tydlig. Fjellkammarne äro påtagligen mindre vildt sönderrifna, och det jemförel- 

 sevis vida mindre betydliga stenraset vid fjellsidorna gifver tillkänna gneisens och de 

 liknande bergarternas större förmåga att motstå frostens och köldens inverkan. En- 

 dast i den ymniga förekomsten af glacierer, hvaraf dalar och sänkningar nästan öfverallt 

 uppfyllas, visar sig en omisskännlig öfverensstämmelse, om också å andra sidan dalgån- 

 garnes större bredd och utsträckning gifver ännu en skiljaktighet tillkänna. 



Under seglingen söderut företog jag i båt en tur till land, i mening att besöka 

 nämnde Hamburger Bay; men den hafsvik, mot hvilken kosan styrdes, befanns endast ut- 



