SPETSBERGENS GEOGNOSI. 23 



Fartyget låg för ankar dels (1 — 9 Aug.) i den af en mindre bugt bildade ut- 

 märkta hamnen vid Kors-Bay, å den i vester och öster fortlöpande kuststräckan, innan 

 ännu den egentliga fjorden vidtager, dels vid Kings Bays södra strand (från 9 — 19 Aug.) 

 och slutligen under sista tiden i dess på norra sidan inskjutande mindre arm. 



Kors-Bay kan visserligen ej i storlek jemföras med Vide Bay eller åtskilliga andra 

 af Spetsbergens betydligare fjordar, men torde dock i många hänseenden göra dem första 

 rummet stridigt. Särskildt torde rikedomen på glacierer göra den mera lämplig än någon 

 annan punkt på Spetsbergen till ett noggrannare studium af desamma i deras olika for- 

 mer och yttringar. Bergsbildningen är på samma gång i hög grad brokig och omvex- 

 lande, i det afvikande färger såväl som konturer redan på långt afstånd antyda de jemte 

 hvarandra uppträdande bergarternas olikhet. Pjorden måste, i korthet sagdt, för en vän 

 af storartade naturscenerier, sin ringa utsträckning oaktadt, alltid intaga ett framstå- 

 ende rum. 



Den ifrågavarande fjorden begränsas nästan uteslutande af hårda skifferarter. Un- 

 der det de vesterut, innan ännu den gemensamma fjordmynningen upphört, antaga formen 

 af en splittrig, mörk qvartzit, och på östra sidan delvis öfvergå till glimmerskiffer, upp- 

 träda de vanligen som en rättklufven eller stundom skäligt till stängligt skiffrig kisel- 

 skiffer eller ett slags hårdnad, kiselrik lerskiffer af svartgrå, ljusbrun eller grönaktig färg. 

 A ömse sidor om fjorden öfverlagras qvartziten af kalk. På vestra sidan, gulnande i 

 luften och ytterligt lätt söndersplittrad i små skarpkantiga stycken, bildar den fjell af 

 märkvärdigt regelbundna pyramidformer, liksom af grusbankar i stor skala, med här och 

 der utskjutande fastare skikter af hård kiselhaltig kalk. På ostsidan är kalken deremot 

 tydligare kristallinisk, hvit eller grå, och motstår bättre än de £esta öfriga bergarter vatt- 

 nets och frostens förenade inverkan. Formen af bergen är också en helt annan, med 

 sina rundslipade, oregelbundna toppar bjert afstickande mot vestlandets jemnsluttande 

 pyramider. 



Det enda ställe, der kalken går i dagen ut till strandbrädden, är i den åt öster 

 gående mindre fjordarmen, som, tillsammans med de två öfriga af Midterhukens höga 

 fjellrygg åtskiljda hufvudarmarne, bildar den något så när korsformiga figur, hvaraf fjor- 

 den sannolikt fått sitt namn. Dels en glacierelf i fjordens inre, som utefter en sträcka 

 blottat skikterna, dels de branta strandklipporna längre ut lemna det bästa tillfälle att 

 iakttaga lagervexlingen af de på hvarandra följande bergarterna, särdeles å förra stället 

 till en ytterlig grad itererad. Kalk, qvartzit i olika former, tunnskiffrig till nästan mass- 

 formig, lossnande i stora block, hvit, grå och blandad med mörkare ränder, en ljus svaf- 

 velkisförande glimmerskiffer o. s. v. vexla gång på gång med hvarandra utefter en sträcka 

 af ett par hundra fot, med de från hvarandra skarpt begränsade skikterna af sällan öfver 

 en half till två famnars mägtighet. På högsta delen af bergshöjden, som vesterut fortsätter 

 från anförda lokal i närheten af glacieren, genomskäres glimmerskiffern, som utgör bergets 

 massa, af ett omkring fem famnar bredt kalkskikt, hvarpå, sedan glimmerskiffern snart upp- 

 hört, berget längre vesterut, tills den stora fjorden vidtager, utgöres af temligen uteslu- 

 tande qvartzit. Det höga berget österut, hvarifrån sidoglacieren mättas, utgöres af kalk, 

 hvarpå åter den mörka kiselskiffern vidtager. Bådadera, kalk såväl som skiffer, fortsät- 

 tas söderut i parallelt löpande kedjor långs stranden af den breda hafsbugt, hvari fjor- 

 darne förenas. 



