SPETSBERGENS GEOGNOSI. 27 



Strandslätten, hvarigenom kalkbergen afstängas ifrån hafvet, utmärker sig genom en 

 annars ej vanlig jemnhet och stenfrihet. Den bara stenklappern närmast stranden utgöres 

 af små stycken, som föga öfverstiga en valnöts storlek. Längre in förmärkes knappast 

 sten, utom der bäckarne undansköljt den ofta ganska djupa mulljorden, ett förhållande 

 hvarigenom kalken genast gifver sig tillkänna såsom den rådande bergarten, under det 

 lågländerna i granitregionen äro höljda af stora block och bullerstenar, som nästan omöj- 

 liggöra all vegetation, eller der qvartziten är rådande, såsom i Kors-Bay, Treurenberg 

 Bay, täckas af mindre stora, skarpkantiga stycken. 



Kalken på vestsidan visar en helt annan karakter än den nyss beskrifna. Den är 

 anstående vid strandbrädden i öfra delen af fjorden, öfverlagras derpå af en grå, i luften 

 gul sandsten, som synes upptaga större delen af det omkring \ mil breda låglandet och 

 reser sig slutligen till betydlig höjd i tvenne genom glacierer åtskiljda fjell, hvaraf det 

 yttersta fortsattes i den långsträckta, ruinlikt formade udde, som under namn af Qvad 

 Hook åt denna sida begränsar fjorden. De bakom glaciererna framskjutande lägre fjellen 

 utgöras för öfrigt af samma bergart. 



Kalken är här smutsigt gulhvit, vanligen otydligt skiktad och till yttersta grad 

 söndersplittrad i oregelbundna, kantiga st} r cken. Isynnerhet är detta händelsen i det kisel- 

 skiffern tillgränsande, längre inåt fjorden belägna fjellet, der skikterna äro i hög grad 

 omkastade och rubbade ur sitt ursprungliga läge, stupande än mer eller mindre åt öster, 

 än åt vester. Man skulle kunna frestas att antaga denna omkastning såsom verkan af 

 en jemte kalken uppträdande, splittrig, stundom fullkomligt flintartad, smutsgrå till grön- 

 aktig qvartzit, hvilken ofta bildar ända till 20 fot mägtiga lager, som åtskilja kalkskikterna 

 och redan på långt håll gifva sig tillkänna, der de här och der i skarpa, sönderslitna 

 band utskjuta ur det fjellsidorna betäckande kalkraset. Utan spår till skiktning måste 

 dessa lager vid första påseende ovilkorligen erinra om de så ofta gångformigt uppträ- 

 dande plutoniska bergarterna. Emellertid är qvartzitens neptuniska ursprung samtidigt 

 med kalken så mycket mindre att betvifla, som en alldeles enahanda qvartzit i större och 

 mindre bollar och konkretioner ofta förekommer inbäddad i kalken sjelf, till alla delar 

 öfverensstämmande med flintbollarne i den lösare kritan. Anmärkningsvärdt är ock, att 

 qvartzitbäddarne alltsom oftast åtföljas af tunna band af en bituminös lerskiffer, liksom 

 de återstående resterna af ett förstördt lager, vanligen på öfvergången till qvartziten hård 

 och splittrig, sällan med bibehållande af sin ursprungliga form. På ett ställe träffades 

 i dylik lerskiffer spår af petrefakter, som annars förgäfves eftersöktes i qvartziten lika 

 väl som kalken i ifrågavarande fjell. 



Af enahanda beskaffenhet var ett lägre fjell, omkring \ mil bakom mynningen af 

 ena glacieren, som för dess besökande måste i hela sin längd passeras. 



I det längst utåt uppstigande höga kalkfjellet äro skikterna mindre rubbade, med 

 strykning af omkring 30° V., knappast fallande öfver 20 — 30° S.V. Bergarten är mindre 

 splittrig, skiktningen tydligare, och de äfvenledes här förekommande parallelt strykande 

 banden af en beständigare bergart, snarare bestående af en hård, kiselrik kalk än af 

 egentlig qvartzit. Petrefakter äro också jemförelsevis ymnigare och träffas, om också 

 sparsamt, såväl i den lösare som hårdare kalkvarieteten, i sednare fallet uteslutande be- 

 stående af ren kisel, som också uppträder i större och mindre, skålformigt lagrade eller 

 regellösa konkretioner. 



