28 O. W. BLOMSTRAND, 



På vägen till sistnämnda fjell, omkring ^ fjerdingsväg ifrån hafvet, träffades i 

 sluttningen af en för öfrigt med sten och grus betäckt kulle en klippa, bestående af en 

 grå kalk, oerhördt rik på petrefakter, isynnerhet Brachiopoder. Huruvida man här hade 

 att göra ined fast klyft eller endast ett i äldre tider af glaciererna ditfördt klippblock, 

 var omöjligt att med säkerhet afgöra, då det i hvad fall som helst var alltför djupt ned- 

 bäddadt, för att kunna utgräfvas. De fåfänga försöken att i omgifningarna finna samma 

 bergart, göra visserligen det sednare antagandet sannolikare. Men var det också ett löst 

 block, måste det dock i alla händelser härröra från bergen någonstädes i grannskapet, och 

 således i sin mån kunna tjena till utredande af frågan om Kings Bays-bildningarnas geo- 

 logiska ålder och betydelse. 



De hårda skifferarter, hvaraf de på sin mörka färg lätt igenkännliga fjellen i 

 fjordens inre uteslutande utgöras, öfverensstämma fullkomligt med de i sådan massa 

 kring Kors-Bay uppträdande. All närmare beskrifning är således för tillfället öf- 

 verflödig. 



Efter de i det föregående meddelade iakttagelser rörande fjellbildningen kring 

 Kings Bay, återstår ännu en kort redogörelse för några geologiska förhållanden, som utan 

 fråga gifva åt Kings Bay dess största intresse, nemligen förekomsten af stenkol, som jag 

 lyckades upptäcka eller återfinna i anstående klyft. 



Anmärkningsvärdt är utan fråga med hänsyn till stenkolen på Spetsbergen, att 

 deras förekomst från gammalt varit bekant, men utan att några bestämdare uppgifter 

 derom förefinnas. Lika litet har traditionsvis fortplantats kännedomen derom, hvilket 

 gerna skulle antagits vara händelsen, så vidt man någonsin haft fullständigare reda på 

 förhållandet. Scoresby meddelar, att i Kings Bay förekommer "marble of real beauty" 

 samt nära intill samma ställe stenkol "of tolerable quality"; Keilhau omnämner likaledes, 

 att stenkol träffats vid Kors-Bay. Isf jorden och Bells und uppgifvas isynnerhet så- 

 som fyndorter för stenkol, och Kolbugten, Kolfjellet äro ännu allmänt gängse namn, som 

 erinra derom. Allt detta oaktadt torde åtminstone i närvarande stund vara fullkomligt 

 obekant, hvar stenkolen förekomma i fast klyft, om man också väl vet att omtala, huru 

 lösa bitar flerestädes anträffas. Af gamla Spetsbergsfarare, som år för år under sina 

 fängstresor besökt de fjordar och hamnar, der stenkol skolat anträffas, har jag ej kunnat 

 erhålla den ringaste upplysning, som tyder på en verklig bekantskap med förekomsten. 

 En möjlighet är visserligen, att man under hvalfångsttiden var bättre underrättad, men 

 sednare låtit de gamla fyndorterna råka i glömska. 



Ett fynd af lösa stenkolsbitar på hafsstranden nedanför det östligare kalkfjellet 

 föranledde mig att söka om möjligt upptäcka den fasta kolflötsen. Större stycken, som 

 här och der påträffades i bäckarne, som i alla riktningar genomkorsade låglandet, hän- 

 visade till de bakom glacieren liggande svarta bergen. Den ovanligt höga glacieren, på- 

 tagligen hvilande på kalkbergets nedre del, bestegs med stor svårighet, och jag blef så- 

 lunda i tillfälle att undersöka fj elisträckningen, hvarifrån glacieren erhåller sitt hufvud- 

 sakliga tillflöde, såväl som de kolossala moränbankar, som från dess söndergrusning ledde 

 sitt ursprung. Intet spår af stenkol träffades, endast kalk, och högre upp de mörka 

 skifferarter, som bildade bergets massa. 



Jag hade redan uppgifvit alla tankar på stenkolens återfinnande, då jag på åter- 

 vägen i hörnet mellan nyss omtalade berg och den stora glacier, som på andra sidan 



